ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2100/19 Справа № 193/360/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
представника цивільного відповідача
ТОВ Автотранссервіс (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000192 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та цивільного відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Автотранссервіс в особі директора ОСОБА_11 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно працевлаштованого на посаді водія ТОВ "Автотранссервіс", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст.89 КК раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В с т а н о в и л а:
Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 8500 гривень без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" на користь держави судові витрати за проведення експертизи технічного стану ТЗ №7/10.2/38 від 13.02.2018 року (а.кр.пр.43-44) в сумі 858.00 грн.; експертизи технічного стану ТЗ №7/10.2/39 від 13.02.2018 року (а.кр.пр.102-103) в сумі 1144,00 грн.; автотехнічної експертизи №7/10.1/72 від 05.03.2018 р. (а.кр.пр.158-159) в сумі 572.00грн.; автотехнічної експертизи №7/10.1/73 від 22.02.2018 р. (а.кр.пр.164-165) в сумі 572.00грн а всього 3146 (три тисячі сто сорок шість) грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" на користь ОСОБА_12 судові витрати за сплату судового збору 1762 гривень.
Судом також вирішено долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 22.01.2018 року приблизно о 15 годині 20 хвилин, в світлий час доби, керуючи технічно справним автобусом "ЧАЗ А079.52 ЕТАЛОН", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить ТОВ "Автотранссервіс", рухався із пасажирами у салоні на автошляху Н-11 за маршрутом сполученням "Дніпро-Миколаїв", по асфальтному покриттю, що було вкритим обледенілим сніжним шаром, з приблизною швидкістю 51.4 км/год., зі сторони м.Кривий Ріг Дніпропетровської області у напрямку м.Дніпро Дніпропетровської області. У процесі руху, не доїжджаючи 554 м до стели "с.Софіївка" при виїзді з с.Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_9 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров"я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не вибрав безпечної швидкості та не впоравшись з керуванням автобусу "ЧАЗ А079.52 ЕТАЛОН", виїхав за межі проїзної частини праворуч, з"їхав у кювет, де допустив перекидання транспортного засобу на праву сторону.

В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2019 року змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення експертизи технічного стану ТЗ №7/10.2/38 від 13.02.2018 в сумі 858 грн.; експертизи технічного стану ТЗ №7/10.2/39 від 13.02.2018 в сумі 1144 грн; автотехнічної експертизи №7/10.1/72 від 05.03.2018 в сумі 572 грн.; автотехнічної експертизи №7/1 р. 1/73 від 22.02.2018 в сумі 572 грн., всього на суму 3146 грн.
Судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1762 грн. повернути ОСОБА_12 .
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених у вироку суду, ґрунтується на матеріалах справи і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні. Фактичні обставини справи щодо вчинення обвинуваченим цього злочину сумніву не викликають.
Зазначає, що потерпілою ОСОБА_12 заявлено цивільний позов у зазначеному кримінальному провадженні щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з ТОВ Автотранссервіс і сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн. Від позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди потерпіла ОСОБА_12 відмовилась.
Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, окрім іншого: 6) позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином згідно вимог вищезазначеного закону потерпілий взагалі звільняється від сплати судового збору, проте суд, як вказує прокурор, не повернув його ОСОБА_12 , а незаконно стягнув з ТОВ Автотранссервіс.
Крім того, звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Однак у порушення зазначених вимог Закону суд незаконно стягнув витрати на залучення експертів на загальну суму 3146 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» замість обвинуваченого ОСОБА_9

- ТОВ Автотранссервіс в особі директора ОСОБА_11 просить вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року в частині стягнення з ТОВ Автотранссервіс на користь ОСОБА_12 100 00 гривень скасувати та ухвалити новий вирок, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанці при ухваленні рішення порушив норми процесуального права, не вірно застосувавши норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зазначає, що 10 січня 2018 року між ТОВ «Автотранссервіс» та ОСОБА_9 було укладено Трудову угоду, згідно з п.1.1. якої Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати роботи наступного характеру: у разі відсутності основного водія здійснити перевезення пасажирів по маршруту Кривий ріг Дніпро. На виконання умов даної угоди 22 січня 2018 року між Сторонами був підписаний акт наданих послуг про те, що 22 січня 2018 року Виконавцем виконано, а Замовником прийнято послуги з перевезення пасажирів по маршруту Кривий Ріг - Дніпро на автотранспортному засобі «ЧАЗ А079.52», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Тобто, ОСОБА_9 на час скоєння дорожньо - транспортної пригоди, а саме 22 січня 2018 року, виконував роботу по цивільно - правовій угоді за відсутності основного водія, а отже ТОВ «Автотранссервіс» як цивільний відповідач не повинен відшкодовувати цивільному позивачу стягнуту вироком суду шкоду, а в даному випадку тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля.
Також апелянт зазначає, що 20 листопада 2017 року між ТОВ «Автотранссервіс» та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладеного страховий поліс № АК/7200903, згідно якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну 100 000 грн.
Між потерпілою ОСОБА_12 та ТОВ «Автотранссервіс» виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між ТОВ «Автотранссервіс» та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був укладений 20 листопада 2017 року між ТОВ «Автотранссервіс» та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується відповідним полісом № АК/7200905 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 22 листопада 2017 року по 21 травня 2018 року, діяв на момент скоєння ДТП, вбачається, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми. Тому апелянт вважає, що стягнення відшкодування шкоди судом повинно бути також і з вказаного страховика.
Крім того, вказує апелянт і на те, що потерпілою не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження завданої їй моральної шкоди, а тому вирок суду в частині їх задоволення підлягає, на його думку, скасуванню.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляції цивільного відповідача.
Представник цивільного відповідача підтримав апеляційну скаргу ТОВ «Автотранссервіс», не заперечував проти задоволення апеляції прокурора.
Представник потерпілої заперечував проти задоволення апеляції цивільного відповідача та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Обвинувачений вважав вирок суду законним та обгрунтованим та просив його залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому злочину, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України в поданих апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не розглядається.
Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року щодо ОСОБА_9 цивільним відповідачем оскаржується лише в частині цивільного позову, а прокурором в частині вирішення судом питання розподілу процесуальних витрат, а тому переглядаючи оскаржуваний вирок суду в цій частині колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом дотримано вимоги ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, а також вид та міра призначеного покарання відповідають вимогам закону та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Разом з тим, обговорюючи апеляційні вимоги цивільного відповідача стосовно порушення судом першої інстанції вимог чинного законодавства під час вирішення цивільного позову, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу з наступних підставю
Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Оскільки процесуальні відносини щодо підстав для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд в порядку цивільного судочинства не врегульовані нормами КПК України, то в цій справі застосуванню підлягають також положення ЦПК України, а саме статті 411 ЦПК України.
Апеляційним переглядом встановлено, що 20 листопада 2017 року між ТОВ «Автотранссервіс» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладеного страховий поліс № АК/7200903, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів ( страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п.6 ч. 4 ст. 6 Закону). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У відповідності до ст.ст. 1194, 1195 ПК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як витікає з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_12 та ТОВ «Автотранссервіс» виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП.
Згідно ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно ст.18 Закону України «Про страхування», факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
У той же час між ТОВ «Автотранссервіс» та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдана шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був укладений 20 листопада 2017 року між ТОВ «Автотранссервіс» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується відповідним полісом № АК/7200905 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 22 листопада 2017 року по 21 травня 2018 року, тобто який діяв на момент скоєння ДТП, вбачається, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми.
Згідно п.4 даного Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді цивільного позову у данному кримінальному провадженні не повно з`ясував обставини справи, що мають істотне значення, не врахував вищенаведене, та лише залучивши страхову компанію ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не вирішив питання про стягнення з неї шкоди, отриманої внаслідок ДТП, на користь потерпілої, що призвело до ухвалення безпідставного та необґрунтованого рішення в цій частині, яке має бути скасовано в апеляційному порядку.
Крім того, залишив суд поза своєю увагою і той факт, що 10 січня 2018 року між ТОВ «Автотранссервіс» та ОСОБА_9 було укладено Трудову угоду, згідно з п.1.1. якої Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати роботи наступного характеру: у разі відсутності основного водія здійснити перевезення пасажирів по маршруту Кривий ріг - Дніпро. На виконання умов даної угоди 22 січня 2018 року між Сторонами був підписаний акт наданих послуг про те, що 22 січня 2018 року Виконавцем виконано, а Замовником прийнято послуги з перевезення пасажирів по маршруту Кривий Ріг - Дніпро на автотранспортному засобі «ЧАЗ А079.52», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Тобто, ОСОБА_9 на час скоєння дорожньо - транспортної пригоди, а саме 22 січня 2018 року, виконував роботу по цивільно - правовій угоді за відсутності основного водія.
Також у даному випадку слушними є й доводи цивільного відповідача з приводу невмотивованості судового рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_12 стосовно стягнення моральної шкоди саме в зазначеному останньою розмірі, який, на думку апелянта, є необ`єктивним та таким, що не відповідає моральним втратам потерпілої, оскільки суд першої інстанції, не з`ясувавши у повній мірі обставин, передбачених ст. 1167 Цивільного Кодексу України та не дотримавшись положень п. п. 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», дійшов вищевказаного висновку, не приділивши належної уваги відсутності доказів на підтвердження позовних вимог потерпілої в цій частині, внаслідок чого всупереч вимогам ст. 370 КПК України не навів у вироку належних і достатніх підстав та мотивів для вищевказаних висновків.
Що ж стосується вимог, викладених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, колегія суддів вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню за наступних підстав.
Так, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
Однак у порушення зазначених вимог Закону суд незаконно стягнув процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 3146 гривень з ТОВ «Автотранссервіс» замість обвинуваченого ОСОБА_9 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що також є підставою для його скасування в апеляційному порядку.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції 28 травня 2019 року постановив ухвалу про виправлення описки, в якій четвертий абзац резолютивної частини оскаржуваного вироку виклав таким чином, що процесуальні витрати за здійснення експертиз у кримінальному провадженні підлягали наразі стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 , на що апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно до вимог, викладених в частині 1 статті 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Отже, судом можуть бути усунуті помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення.
При цьому можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною.
Як убачається з даної ухвали, суд, постановивши внести виправлення в резолютивну частину вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року, всупереч вимог ст. 370 КПК України вийшов за межі повноважень, наданих йому ст. 379 КПК України, оскільки виправив не описку, допущену при складанні вироку, а вирішив питання по суті в частині стягнення процесуальних витрат, що не передбачено кримінальним процесуальним законодавством України, чим допустив порушення гарантії правової визначеності - незмінності судового рішення, до того ж саме в цій частині вирок оскаржується прокурором в апеляційному порядку, за результатами якого він змінюється судом апеляційної інстанції, а тому, на думку колегії суддів, і ухвала Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року про виправлення описки не може вважатися законною і обґрунтованою та на підставі п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України підлягає скасуванню.
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_12 за подання цивільного позову у кримінальному провадженні №0000192 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, було сплачено судовий збір в сумі 1762 гривні до Державного бюджету Софіївського району на рахунок № 0326, що підтверджується квитанцією № 1/197 від 07.05.2018 року.
Суд першої інстанції в резолютивній частині свого рішення в порядку ст.. 374 КПК України стягнув з цивільного відповідача - ТОВ Автотранссервіс на користь потерпілої ОСОБА_12 сплачений останньою судовий збір, що мало наслідком порушення в даному випадку вимог чинного законодавства.
До того ж, згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; 3) позивачі - у справах про стягнення аліментів; 4) позивачі - у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні"; 5) особи, які страждають на психічні розлади, та їх представники - у справах щодо спорів, пов`язаних з розглядом питань стосовно захисту прав і законних інтересів особи під час надання психіатричної допомоги; 6) позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції незаконно стягнув суму сплаченого потерпілою судового збору з цивільного відповідача, оскільки в даному випадку згідно вимог вищезазначеного закону потерпілі взагалі звільняється від його сплати, про що обґрунтовано йдеться в апеляції прокурора.
За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» кошти, сплачені ОСОБА_12 згідно квитанції № 1/197 від 07.05.2018 року у розмірі 1762 гривні підлягають поверненню як помилково сплачені.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зокрема є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За вимогою п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції має можливість змінити вирок суду першої інстанції у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню, а вказаний вирок підлягає зміні в частині стягнення процесуальних витрат у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також, враховуючи те, що суд першої інстанції не дотримався вимог чинного законодавства під час вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, вважати обґрунтованим визначений судом порядок стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, колегія суддів не може, а тому апеляційна скарга цивільного відповідача ТОВ Автотранссервіс підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасуванню з направленням його в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог чинного законодавства проаналізувати докази, наведені апелянтом в обґрунтування своїх вимог, дати їм належну юридичну оцінку, та усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 задовольнити.
Апеляційну скаргу цивільного відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Автотранссервіс в особі директора ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, в частині стягнення процесуальних витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення експертизи технічного стану ТЗ №7/10.2/38 від 13.02.2018 року в сумі 858.00 грн.; експертизи технічного стану ТЗ №7/10.2/39 від 13.02.2018 року в сумі 1144,00 грн.; автотехнічної експертизи №7/10.1/72 від 05.03.2018 року (а.кр.пр.158-159) в сумі 572.00 грн.; автотехнічної експертизи №7/10.1/73 від 22.02.2018 року в сумі 572.00 грн., а всього 3 146 (три тисячі сто сорок шість) грн.
Судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1762 грн. повернути ОСОБА_12 .
Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову - скасувати, направивши кримінальне провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року про виправлення описки у вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року скасувати.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4