Справа № 308/9974/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
14.01.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/4806/264/20 (№11кп/4806/493/19) за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та засудженої ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2019.
Цим вироком, з урахуванням виправлень, внесених до нього ухвалою від 13.02.2019, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, ром, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, не одружений, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований у цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , судимий вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30.11.2018 за ч.3 ст. 185 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, засуджений за ч.3 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі; ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, ромка, мешканка АДРЕСА_3 , зареєстрована у цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_4 , непрацююча, неписьменна, одружена, що має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, судима, востаннє вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2018 за ч.3 ст. 185 КК України на чотири роки позбавлення волі, на підставі ст. 79 КК України звільнена від відбуття покарання до досягнення дитиною семирічного віку, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1 і 2 ст. 76 КК України, засуджена за ч.3 ст.186 КК України на (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 остаточно призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Ухвалено: запобіжним заходом до набрання вироком законної сили залишити тримання ОСОБА_12 і ОСОБА_6 під вартою, строк відбуття покарання кожному з них рахувати з 01.08.2018, зарахувати в строк покарання час перебування під вартою з 01.08.2018 до набрання вироком законної сили з розрахунком один день тримання під вартою за один день позбавлення волі, вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2018 щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно, стягнути з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 на користь держави «в частковому порядку» процесуальні витрати у розмірі 858,00 грн.
Речові докази: «скотч» зі слідами папілярних ліній пальців рук залишити в матеріалах кримінального провадження; пару жіночих тапок повернути ОСОБА_6 ; пару чоловічих кросівок «Найк» повернути ОСОБА_12 ; чоловічу сумку марки «Feger» та 7436 гривень, що передані під розписку потерпілому ОСОБА_13 залишити у власності останнього, решту знищити.

ОСОБА_12 і ОСОБА_6 визнані винними в тому, що за попередньою змовою між собою та з невстановленою особою 01.08.2018 приблизно о 16:00 через незамкнені двері проникли до будинку АДРЕСА_5 , звідки спочатку таємно, а після того, як були помічені потерпілим ОСОБА_13 , відкрито викрали 80700 грн.

Прокурор в апеляційній скарзі вказує, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та її особі. Посилається на те, що вона скоює кримінальні правопорушення систематично, востаннє була засуджена за чотирнадцять крадіжок, новий злочин скоїла маючи судимість, отже виправлятися не бажає, свою провину визнала не одразу, матеріальні збитки потерпілому в повному обсязі не відшкодувала, обставин, які пом`якшували б її покарання, не встановлено. Вважає, що призначення ОСОБА_6 найм`якішого з можливих покарання не сприяє досягненню його мети, визначеної у ч.2 ст. 50 КК України, а саме: відповідної кари, виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами. Просить вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити їй п`ять років позбавлення волі.
Обвинувачена ОСОБА_6 подала на апеляційну скаргу прокурора заперечення, в яких зазначила, що суд дотримався вимог ст. 65 КК України, а прокурор, не погодившись з мірою покарання, не вказав, які саме приписи цієї статті, на його думку, суд порушив. Вказує, що прокурор в апеляційній скарзі штучно створює видимість високого ступеня тяжкості кримінального правопорушення та її особистої суспільної небезпечності, як представниці національної меншини, безпідставно дорікає їй у тому, що вона не відшкодувала збитки потерпілому, хоча і не пропонував їй допомоги у працевлаштуванні при тому, що через ромське походження її на роботу не беруть. Вважає, що апеляційні вимоги прокурора є, по суті, закликом до посилення репресії щодо національної меншини і просить залишити його апеляційну скаргу без задоволення.
ОСОБА_6 також подала на вирок апеляційну скаргу, в якій просила перекваліфікувати її дії на ч.3 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді трьох років одного м`ясця позбавлення волі.
Інші особи цей на вирок апеляційних скарг не подали.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, доводи і вимоги, викладені в апеляційних скаргах, пояснення прокурора і обвинуваченої ОСОБА_6 , які підтримали кожний свої апеляційні вимоги з заперечили проти вимог один одного, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка висловила свою правову позицію щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої і заперечила проти вимог прокурора, міркування захисника ОСОБА_8 , яка вважає вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_12 законним і обгрунтованим; за клопотанням прокурора дослідив документи, які містять відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченої і приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

В частині доведеності вини обвинувачених у викраденні чужого майна, правової кваліфікації скоєного вирок не оскаржено. Встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення відповідають кваліфікації за ч.3 ст. 186 КК України, як відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно і поєднаного з проникненням у житло.

Відповідно до засад ч.2 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня його тяжкості, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

ОСОБА_6 судима, кримінальне правопорушення вчинила під час судового розгляду кримінального провадження за її обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, вчинених раніше, що дало суду підставу вважати, і врахувати при призначенні покарання, що виправлятися вона не бажає.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої законні права і свободи від порушень і протиправних посягань, статтею 63 підозрюваному, обвинуваченому чи підсудному право на захист. Відповідно до ч.1 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений мають право не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати. Будь-якої відповідальності підозрюваного, обвинуваченого чи обтяження його покарання за невизнання підозри, обвинувачення або їх визнання частково чи не на початку досудового розслідування законом не передбачено. Отже, та обставина, що ОСОБА_6 визнала свою вину «не одразу» її покарання не обтяжує, врахуванню, як така, при призначенні покарання не підлягає і не позбавляє її права на щире розкаяння.

Суд у вироку зазначив, що ОСОБА_6 визнала свою вину, щиро розкаялася, частково відшкодувала потерпілому спричинену злочином шкоду, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей. Цивільного позову до ОСОБА_6 у кримінальному провадженні не заявлено. Прокурор цих суджень в апеляційній скарзі і в судовому засіданні не спростував. Між тим, вони дають підставу переважною частиною припустити критичну оцінку нею своєї протиправної поведінки. За злочини, вчинені в минулому, вона покарання відбула, та обставина, що вона не відшкодувала потерпілому заподіяної злочином шкоди повністю, враховуючи, що прокурор не довів наявності у неї такої можливості, негативно її не характеризує.

З урахуванням цих обставин апеляційний суд не знаходить можливим ставити під сумнів справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом і розміром, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є найм`якішим з передбачених санкцією частини 3 ст. 186 КК України, і, на даний час, достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 і обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2019 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_6 , яка утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії цієї ухвали.

Судді: