ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004134, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 .
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що стороною обвинувачення не в повній мірі з`ясовані відомості щодо анкетних даних обвинуваченого, оскільки за результатами виклику останнього до суду шляхом надіслання судових повісток поштовими повідомленнями на адресу проживання зазначену в обвинувальному акті судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 за зазначеною у обвинувальному акті адресою не проживає, оскільки жодної інформації щодо належного повідомлення про вручення судової повістки починаючи з дати надходження обвинувального акту до провадження суду по теперішній час не надходило, що свідчить про порушення стороною обвинувачення вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відсутність адреси місця проживання обвинуваченого позбавляє суд здійснити його виклик, що робить неможливим розгляд справи.
Крім того, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, в ньому відсутня інформація щодо такого процесуального рішення прокурора, як вручення обвинувального акту обвинуваченому. Невручення ж обвинувального акту підозрюваному, перед направленням обвинувального акту до суду, є грубим порушенням права на захист і це порушення має бути усунуте прокурором, шляхом вручення обвинувального акту підозрюваному. Оскільки така дія має бути вчинена одночасно з направленням акту до суду, то суд вважає за неможливе її вчинення в підготовчому судовому засіданні.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів прокурор вказує, що в своєму рішенні суд вказує на застосування приводу до обвинуваченого, однак привід не виконано органами поліції, з тих підстав, що за вказаною адресою в обвинувальному акті, обвинувачений не проживає, що на думку суду підтверджується рапортами працівників поліції від 04.07.2018 року, 13.08.2018 року, 17.08.2018 року, 09.02.2019 року та 16.03.2020 року.
Прокурор вказує, що рапорт працівника поліції жодним чином не є підтвердженням або спростуванням факту щодо місця проживання певної особи. Крім того, з органів поліції не надійшло жодної інформації щодо заходів, які приймались останніми для встановлення фактичного місця перебування обвинуваченого ОСОБА_7 та саме в який час доби виконувалась ухвала, оскільки це впливає на можливість стверджувати про відсутність особи за адресою, яка вказана в обвинувальному акті, тому що особа може перебувати на робочому місці, навчанні тощо.
Крім того прокурор вказує, що вручення обвинувального акту обвинуваченому є процесуальним рішенням не відповідає дійсності, оскільки це прийняття рішення, яким прокурор висуває обвинувачення, а підтвердження вручення обвинуваченому обвинувального акту є його розписка, яка додана до обвинувального акту, як того вимагає ч. 4 ст. 291 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_9 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого та представника потерпілого, відповідно до вимог ст.405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обговоривши наведенні в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право, у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце народження, місце проживання, громадянство).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.
Виходячи з положень кримінально-процесуального закону, щодо загальних засад положень судового розгляду (ст.ст. 2, 7, 8, 17, 20, 21-23, 28, 318 КПК України), судовий розгляд повинен здійснюватися у судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, а також, судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Колегія суддів, вивчивши матеріали провадження та прослухавши технічний запис підготовчого судового засідання, встановила, що суд першої інстанції розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, а саме для встановлення фактичного місця проживання обвинуваченого.
Згідно обвинувального акту фактичне місце проживання обвинуваченого ОСОБА_7 зазначено як: АДРЕСА_1 , без зазначення адреси реєстрації.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції, отримавши 19.12.2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , призначив підготовче судове засідання на 12.02.2018 року (а.с. 9), однак через неявку в судові засідання обвинуваченого підготовче судове засідання неодноразово відкладалося.
З метою забезпечення присутності обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні, суд першої інстанції неодноразово застосовував приводи, а саме 04.07.2018 року (а.с. 19), 17.08.2018 року (а.с. 29), 10.12.2018 року (а.с. 40), 28.01.2019 року (а.с. 43), 03.09.2019 року (а.с. 56), 17.09.2019 року (а.с. 60), 18.02.2020 року (а.с. 69), 03.03.2020 року (а.с. 76) які виконані не були.
Згідно рапортів співробітників Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений ОСОБА_7 не проживає. Встановити місце знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 не має можливості (а.с. 17, 22, 25, 47-48, 73, 83).
Проаналізувавши встановлені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що місце проживання обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування фактично не встановлено і суд першої інстанції використав усі передбачені законом можливості для забезпечення присутності обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні, однак вони не дали належних результатів, і це, позбавляє можливості суд призначити провадження до судового розгляду та розглянути його по суті в розумні строки.
Згідно ст. 17 КПК України, сторона обвинувачення має довести вину особи в пред`явленому обвинуваченні, що, в свою чергу, передбачає і забезпечення стороною обвинувачення присутності в судовому засіданні особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Доводи прокурора про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 291 КПК України і що підстави для його повернення відсутні, на думку колегії суддів не є слушними, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню з вищезазначених підстав.
Отже, колегія судів вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004134 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, прокурору залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: