УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003106, внесене до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миронівка Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України,

УСТАНОВИВ:

до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, який підписаний старшим слідчим Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_7 та погоджений прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Згідно нього, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що 10 лютого 2017 року за клопотанням слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_8 , в рамках проведення досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000603 від 02 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 190 КК України, задля забезпечення збереження майна квартири АДРЕСА_2 , яка є предметом вчинення злочину у вказаному вище кримінальному провадженні, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/1462/17 1кс/357/510/17 від 10 лютого 2017 року накладено арешт, визначено заборону зберігання, користування, розпорядження.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2017 року, з резолютивної частини ухвали Білоцерківського міськрайонного суду виключено заборону користування зазначеним майном його власника та інших осіб.

11 лютого 2017 року ОСОБА_6 особисто отримав копію ухвали про накладення арешту, а також був письмово повідомлений про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Однак, 12 травня 2017 року о 16:14 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , будучи єдиним власником квартири АДРЕСА_2 , усвідомлюючи наявність арешту на вказану квартиру, а саме: заборону розпорядження нею, всупереч ухвалі слідчого судді, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відчуження арештованого майна з метою подальшого його неповернення, подарував (відчужив) вищевказану квартиру, яка йому ввірена, своїй малолітній доньці ОСОБА_9 , уклавши договір дарування № 1064 від 12 травня 2017 року.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачувався у незаконному відчуженні майна на яке накладено арешт, особою, якій це майно ввірено, тобто у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 388 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисником ОСОБА_5 заявлене клопотання, в якому він просив повернути прокурору Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України для усунення недоліків.

Мотивував його тим, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України не відповідає положенням ст. 291 КПК України, а саме: не містить зрозумілого формулювання висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, правова кваліфікація дій обвинуваченого з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність не відповідає КК України, місця його погодження, та підписаний прокурором, який не мав не те повноважень, адже постанова про зміну прокурора у кримінальному провадженні від 24 жовтня 2018 року, якою процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року за ознаками злочину ч. 1 ст. 388 КК України визначений прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 не відповідає положенням ст. 110 КПК України та не містить підпису заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області

ОСОБА_10 свою чергу, реєстр досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 388 КК України не відповідає положенням ст. 109 КПК України, а саме містить ряд суперечностей, адже частина процесуальних дій, що зазначені в ньому проведені до внесення відомостей до ЄРДР.

На думку захисника ОСОБА_5 розгляд кримінального провадження № 0003106, внесеного до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 на підставі такого обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування є істотним порушенням вимог КПК України і порушує право ОСОБА_6 на захист.

ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_4 клопотання захисника ОСОБА_5 підтримали, просили задовольнити.

Натомість, прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 заперечував, адже він відповідав вимогам ст. 291 КПК України, питання підняті у ньому мають вирішуватись та усуватись в ході судового розгляду, хоча постанова про зміну прокурора у кримінальному провадженні від 24 жовтня 2018 року, якою процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року за ознаками злочину ч. 1 ст. 388 КК України не підписана заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 , відомості про нього, як прокурора у кримінальному провадженні внесені до ЄРДР, в зв`язку із чим він є належним прокурором у даному кримінальному провадженні.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_5 , суд виходить із такого.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відомості, які має містити обвинувальний акт та перелік документів, що додаються до нього передбачені ст. 291 КПК України.
Відповідно до ст. 291 КПК України , обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Суд зазначає, що недотримання будь-яких вимог ст. 291 КПК України є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, в тому числі і тих, які стосуються реєстру матеріалів досудового розслідування, як невід`ємної частини обвинувального акту. Поняття «невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України» за своїм поняттям є ширшим від поняття «переліку відомостей, які повинен містити обвинувальний акт».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (п. 37 рішення у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, заява № 20792/05).
Суд зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, який підписаний старшим слідчим Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_7 та погоджений прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, зазначеним вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України не відповідає, зважаючи на таке.

Згідно ч. 1 ст. 388 КК України, розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, а також здійснення представником банку або іншої фінансової установи банківських операцій з коштами, на які накладено арешт, - караються штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Суд зазначає, що диспозиція зазначеної норми, не передбачає такої кваліфікуючої ознаки, як незаконність відчуження.
Суб`єкт злочину за ч. 1 ст. 388 КК України - спеціальний, яким може бути: приватна особа, якій майно ввірено на збереження після його опису чи арешту (це може бути як сама особа, якій належить майно, так і її родичі, опікуни тощо); службова особа, якій майно ввірене на відповідальне збереження у зв`язку з його описом, арештом чи конфіскацією (наприклад, представник органу місцевого самоврядування); представник банківської або іншої фінансової установи, на рахунках якої перебувають заарештовані чи конфісковані кошти (вклади).
Натомість, згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України вбачається, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 10 лютого 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2017 року ОСОБА_6 заборонено зберігати квартиру АДРЕСА_2 , однак сторона обвинувачення визначила ОСОБА_6 , як суб`єкта злочину передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, тобто як особу якій ввірено майно на відповідальне зберігання, а злочин кваліфіковано з вказівкою такої ознаки, як незаконність відчуження, яка диспозицією ч. 1 ст. 388 КК України не охоплюється.

Разом з тим, в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 388 КК України зазначено, що 11 лютого 2017 року під протокол оголошувався зміст ухвали слідчого судді про накладення арешту на майна, як свідок допитувався ОСОБА_6 , 02 лютого 2017 року допитувався свідок ОСОБА_12 , 10 лютого 2017 року накладений арешт на майно: квартиру АДРЕСА_2 , 20 лютого 2017 року накладений арешт на майно: квартиру АДРЕСА_2 зміна в частині заборони користування майном Апеляційним судом Київської області, тоді як відомості про кримінальне провадження внесені до ЄРДР пізніше -15 червня 2017 року.

Таким чином, усі вказані недоліки обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування є порушенням права ОСОБА_6 бути проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та підготуватись до захисту проти нього.
В свою чергу, суд не бере до уваги посилання сторони захисту щодо відсутності у обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України місця його погодження, адже в ньому зазначено, що таке погодження зроблене в м. Біла Церква, а закон не містить чіткої вказівки, які саме відомості про таке місце мають бути в обвинувальному акті.

Разом з тим, ч. 1 ст. 110 КПК України передбачено, що всі рішення прокурора є процесуальними рішеннями, а згідно з вимогами ч. 3 цієї ж статті рішення прокурора приймається у формі постанови.

Частиною 1 ст. 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Таким чином, рішення керівника відповідного органу прокуратури про визначення прокурора чи групи прокурорів у конкретному кримінальному провадженні є процесуальним і має бути винесено у формі постанови.

Відповідно до ч. 6 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Згідно правової позиції ВС викладеної у постанові від 19 квітня 2018 року у справі № 754/7062/15-к, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що постанова про зміну прокурора у кримінальному провадженні від 24 жовтня 2018 року, яка міститься у кримінальному провадженні № 0003106 відомості про яке внесені до ЄРДР 15 червня 2017 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України і якою процесуальним керівником призначений прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 не підписана заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_13 .
Отже, у прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 не було повноважень на погодження у кримінальному провадженні № 0003106 відомості про яке внесені до ЄРДР 15 червня 2017 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 28 листопада 2018 року та обвинувального акта.
Аналогічної правової позиції притримується ВС у постановах ухвалених у справі № 235/6733/18 від 28 листопада 2019 року та № 754/7062/15-к від 19 квітня 2018 року.
Отже, підсумовуючи викладене, зважаючи на те, що обвинувальний акт фактично не містить відомості передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, погоджений прокурором, який не мав на те повноважень, а реєстр до нього складений з порушенням ст. 109 КПК України, суд вважає за необхідне прийняти рішення передбачене п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України про повернення обвинувального акта № 0003106, внесений до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.388 КК України.

Керуючись ст.ст.110, 291, 314, 337, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 388 КК України - задовольнити.

Обвинувальний акт № 0003106, внесений до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миронівка Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.388 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений18 травня 2020 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіОСОБА_1