справа № 274/6511/18 провадження № 1-кс/0274/2157/19
У Х В А Л А
23.12.2019 року м. Бердичів
В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що невстановлені особи організували зайняття гральним бізнесом у приміщенні за адресою: м. Бердичів, вул. Європейська, 128-а, чим вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Слідство зазначає, що відповідно до вимог статтей 167-168 КПК України вилучене вказане вище майно являється тимчасово вилученим.
Відповідно до статті 98 КПК України вказане майно являється речовим доказом та було вилучене з метою його збереження, можливості уникнення його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також з метою припинення кримінального провадження.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи клопотання підтримав з підстав зазначених в ньому.
Вислухавши слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя доходить наступного висновку.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 167 КПК України вилучене під час обшуку майно являється тимчасово вилученим майном, яке відповідає вимогам ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом по даному кримінальному провадженню.
За вимогами ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1).
Арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК).
Слідчий суддя звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно вимог ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Так, слідчим суддею встановлено, що 21.12.2019 р. слідчий СВ Бердичівського ВП ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, згідно якого просив легалізувати обшук, проведений 20.12.2019 р. в приміщенні, яке знаходиться за адресою: м.Бердичів, вул.Європейська, 128-а.
Ухвалою слідчого судді від 21.12.2019 р. у задоволенні клопотання слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про проведення обшуку було відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Отже, на підставі вищенаведеного, враховуючи, що слідчим суддею було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обшук, тому речі (майно), на які просить накласти арешт слідчий, визнаються недопустимими доказами, які підлягають негайному поверненню особі, у якої були вилучені, у зв"язку з чим, слідчий суддя доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 170, 171, 172, 173, 233, 309 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору, власнику майна.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1