Дата документу 02.06.2020 Справа № 334/2428/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдині унікальні № 334/2428/16-к Слідчі судді в 1 інст. ОСОБА_1 ,
Провадження № 11-сс/807/617/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.ст. 170-172 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 ,

представника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційною скаргою власника арештованого майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого і накладено арешт на квартиру, що розташована за адресо: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 (скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження),

встановила:

Згідно зі змістом ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2016 року, слідчим відділенням Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001639 від 04.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 03.03.2016 до Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від ОСОБА_9 , яка повідомила про те, що ОСОБА_7 використав завідомо підроблений документ та переоформив право власності на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви ОСОБА_9 встановлено, що 12 серпня 2013 року між нею та ОСОБА_7 , укладено договір позики, згідно якого вона взяла в борг у останнього грошові кошти у сумі 163 000 гривень, які зобов`язалась повернути у строк до 12 серпня 2015 року. Крім того, за користування грошовими коштами ОСОБА_9 зобов`язалась сплачувати щомісячно три відсотки від суми позики.

В забезпечення повернення позики між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , укладено іпотечний договір від 12 серпня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_9 передано в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В вересні 2015 року сторони по вищевказаному іпотечному договору домовилися про остаточне погашення ОСОБА_9 отриманої позики. Однак ОСОБА_7 почав вимагати від неї сплати не передбачених договорами грошових коштів. А в подальшому взагалі почав ухилятися від зустрічей з нею.

25 лютого 2016 року, з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме, майно та їх обтяжень, ОСОБА_9 дізналася про те, що ОСОБА_7 , оформив на себе право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Реєстрація права власності на зазначений об`єкт нерухомості здійснено у районному відділі державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції.

На думку заявника, однією з підстав для переоформлення права власності на вищевказану квартиру, стала вимога про усунення порушень договору позики, та документи, які підтверджують особисте отримання ОСОБА_9 зазначеної вимоги.

На даний час представники ОСОБА_7 без передбаченого законом дозволу, намагаються незаконно проникнути в приміщення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виселити звідти вітчима ОСОБА_9 ОСОБА_10 , проживаючого там на законних підставах, вчинити незаконні дії з майном, які знаходяться в приміщенні вказаної квартири.

18.04.2016, невстановлені особи незаконно проникли в приміщення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_10 , про що внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002495, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

На підставі викладеного, з метою недопущення подальшого незаконного відчуження права власності на нерухоме майно та порушення прав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також з метою забезпечення позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 , а також з метою забезпечення кримінального провадження на період проведення досудового розслідування, на час проведення досудового розслідування просили накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідками розгляду клопотання слідчим суддею накладено арешт на майно із забороною використання і відчуження майна. В обґрунтування прийнятого рішення було зазначено, що існувала загроза подальшого незаконного відчуження права власності, а також арешт накладався з метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_9 і з метою забезпечення кримінального провадження на період проведення досудового розслідування.

В апеляційній скарзі власник майна посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді від 19.04.2016, вважає, що ухала винесена в порушенням вимог ст.ст.170, 173 КПК України. Зі змісту доводів апелянта випливає, що досудове розслідування триває з 2016 року тобто понад 4 років, і весь цей час порушується його право власності. Ухвала слідчого судді від 19.04.2016 була винесена без його участі. Арешт на квартиру було накладено в рамках кримінального провадження за ч.4 ст.358 КК України, де предметом злочину може виступати завідомо підроблений офіційний документ, а не майно, тому арештом квартири не може бути забезпечена мета виконання цивільного позову, саме в рамках цієї кваліфікації (ч.4 ст.358 КК України). Також апелянт вказує, що суд не врахував наступні обставини: відсутність правових підстав для арешту майна (в контексті кваліфікації ч.1 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.384); неможливість використання майна, як доказу (квартира не визнана речовим доказом); відсутність обґрунтованої підозри будь-якої особи; не визначено розмір шкоди; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки для третіх осіб.

На підставі викладеного просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 19.04.2016 і скасувати її. Скасувати оскарження ухвали слідчого судді від 14.05.2020 і винести нову ухвалу якою, скасувати арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; заявника ОСОБА_11 і його представника, які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно до частини третьої наведеної статті КПК якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.117 КПК України, за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді підлягає поновленню лише строк, який пропущений з поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Так, під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З матеріалів провадження вбачається, судовий розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно 19.04.2016 здійснювався за відсутності власника майна. Ухвалою слідчого судді від 19.04.2016 задоволено клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 та накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 шляхом заборони використання та відчуження майна.

Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_7 посилається на наслідки арешту майна, а саме, «у зв`язку з неможливістю користуватись власним майном, я несу матеріальні витрати…. Таким чином, арешт накладений на мою квартиру АДРЕСА_2 , має для мене наслідки у вигляді матеріальних збитків, які збільшуються пропорційно тривалості накладеної заборони на користування та розпорядження майном».

Таким чином, вказане свідчить на обізнаність апелянта про існування ухвали свідчого судді від 19.04.2016 про накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що в клопотанні апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення та достатніх підстав для його поновлення, при цьому, інших доводів, які заслуговують на увагу, щодо того, з яких підстав ОСОБА_7 не міг оскаржити ухвалу слідчого судді у визначений законом строк, апелянтом також наведено не було.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави, які б свідчили про наявність перешкод у реалізації апелянтом права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 19.04.2016, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали.

Виходячи з того, що колегією суддів за клопотанням ОСОБА_7 не встановлено підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 19.04.2016, апеляційна скарга відповідно до вимог п.4 ч.3 ст.399 КПК України, підлягає поверненню апелянту.

Разом з цим, виходячи з того, що суддя-доповідач відкрив апеляційне провадження та призначив апеляційну скаргу до розгляду, а рішення про повернення апеляційної скарги може бути постановлене під час вирішення питання про призначення судового засідання з розгляду апеляційної скарги, що узгоджується з позицією, висловленою в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 у справі № 569/17036/18, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.399 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року, залишити без задоволення.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року.

Апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами повернути ОСОБА_7 , як таку, що подана після закінчення строку апеляційного оскарження і по якій судом апеляційної інстанції не знайдено підстав для його поновлення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4