Житомирський апеляційний суд
Справа №935/868/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 травня 2020 року, якою клопотання начальника СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково та застосовано відносно підозрюваного

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 4 дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 07 липня 2020 року, з забороною залишати житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з 22-00 години до 06-00 години наступної доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання начальника СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави, у межах 77500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 150 400 000 гривень. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що постановляючи ухвалу слідчий суддя належним чином не врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також те що підозрюваний категорично заперечує свою причетність до інкримінованого йому злочину. Посилається на те, що застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити його належну поведінку та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що підозра ОСОБА_9 є необґрунтованою, оскільки сторона обвинувачення не надала суду належних та допустимих доказів, які би вказували на вчинення останнім інкримінованого йому злочину, а також будь-яких даних щодо наявності попередньої змови групи осіб. Вказує, що висновок інженерно-екологічної експертизи №573/20-25 від 28 лютого 2020 року, який слідчий долучив до матеріалів клопотання, як доказ ступеню суспільної небезпеки інкримінованого злочину, не може братися до уваги судом, оскільки з вказаного висновку неможливо встановити, що саме в результаті незаконної діяльності ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , або ПП «ВКП «Проспект» наступили наслідки, встановлені за результатами експертизи. Стверджує, що до необґрунтованих висновків про настання тяжких наслідків сторона обвинувачення прийшла з особистих суб`єктивних міркувань з метою завищення кваліфікації, беручи за основу суму завданої державі шкоди, яка в експертизі викладена на припущеннях експерта. Посилається на те, що в клопотанні слідчого відсутні будь-які відомості про покладення на підозрюваного ОСОБА_9 додаткових обов`язків, а тому слідчий суддя необґрунтовано поклав на підозрюваного обов`язок не відлучатися за межі м.Житомира без дозволу слідчого та прокурора. Крім того, зазначає, що ст. 194 КПК України не передбачено обов`язку у виді заборони залишати місце свого проживання в певний період доби, який поклав слідчий суддя на підозрюваного.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що начальник СВ Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_10 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , зазначаючи, що 02.06.2008 року ОСОБА_9 заснував приватне підприємство «Виробниче комерційне підприємство Проспект». 07.07.2008 року наказом № 1-к засновника підприємства ОСОБА_9 на посаду директора ПП «ВКП «Проспект» призначено ОСОБА_12 . Відповідно до статуту вказаного підприємства, затвердженого засновником підприємства ПП «ВКП «Проспект» ОСОБА_9 31.05.2008 року, ОСОБА_12 є посадовою особою вказаного підприємства, яка відповідно до пункту 6.8. вирішує усі питання діяльності Підприємства, згідно пункту 6.9. директор підзвітний Власнику і організовує виконання його рішень та відповідно до пункту 6.10. відповідає за фінансово-господарську діяльність даного підприємства.
Так, обіймаючи дану посаду, ОСОБА_12 , на виконання вказівки засновника ПП «ВКП «Проспект» ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, 01.04.2012 року уклав з ОСОБА_13 договір будівельного підряду № 01/04-12 щодо виконання робіт з будівництва водойми для рибогосподарських потреб на земельних ділянках ОСОБА_13 з кадастровими номерами :05:000:0093, :05:000:0094, :05:000:0095, :05:000:009, :05:000:0097, :05:000:0105, які розташовані за межами Стрижівської сільської ради Коростишівського району.
У подальшому, в невстановлений слідством час, в період з 01.04.2012 року по 26.12.2017 року, засновник приватного підприємства «ВКП «Проспект» ОСОБА_9 та директор даного підприємства ОСОБА_12 діючи за попередньою змовою групою осіб, всупереч вимогам, передбачених ст.ст.14, 15, 16, 17, 19, 23 Кодексу України «Про надра», Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами достовірно знаючи про відсутність дозволу на користування земельною ділянкою, для цілей, пов`язаних з використанням надр і належним чином оформленого спеціального дозволу (ліцензії) на видобуток корисних копалин, без гірничого відводу та плану розробки родовища корисних копалин, діючи умисно, із залученням спеціальної техніки, організували самовільний видобуток корисної копалини (піску) промисловим способом за допомогою днопоглиблювального пристрою (земснаряду) НСС 400/20 ГР, створивши кар`єр, для видобутку піщаної суміші загальною площею 9, 3245 га., та незаконно видобули 840243, 3 м3 піску. Ринкова вартість видобутого піску відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 44/18-25 від 05.06.2018 року становить 182 215 162, 04 грн.
Таке використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, з порушенням встановлених правил використання надр, відповідно висновку інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28.02.2020 року призвело з екологічної точки зору до незворотних порушень і не можливості відновлення її у тому вигляді, в якому вона існувала до зняття шару ґрунту та утворення кар`єру, чим завдано економічним інтересам держави збитків у великих розмірах, які становлять 203 850 418, 72 грн.
Завдання шкоди довкіллю згідно висновку інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28.02.2020 року проявляється в тому, що внаслідок антропогенної діяльності землі сільськогосподарського призначення повністю втратили свою потенційну родючість і перейшли до категорії порушених земель, що втратили свою господарську та екологічну цінність. Основною екологічною шкодою, що нанесена земельній ділянці, є втрата гумусного горизонту ґрунтового профілю дерново-підзолистого супіщаного ґрунту на флювіогляціальних відкладах, якими вона представлена. Зазначена земельна ділянка зазнала важкої деградації ґрунтів та повністю втратила потенційну родючість, а з екологічної точки зору її екосистема набула важких незворотних порушень і не може бути відновлена до початкового стану.
Під тяжкими наслідками згідно висновку інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28.02.2020 року розуміється те, що для відновлення втраченого гумусного шару дерново-підзолистого ґрунту необхідно 360 років, дернового глибокого ґрунту 800 років проходження природних процесів ґрунтоутворення, штучно відновити повноцінний гумусовий горизонт неможливо. Також при самовільному видобуванні піску за зазначений період державі була завдана шкода у розмірі 203 850 418, 72 грн., та видобуто піску на загальну вартість 182 215 164, 04 грн.
Відомості за вказаним фактом 09.04.2020 року були внесені до ЄРДР за №0000015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.240 КК України.

29.04.2020 року ОСОБА_9 за наявності достатніх доказів було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.240 КК України.
Обґрунтовуючи клопотання, слідчий послався на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, та за вчинення якого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також на те, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливість підозрюваним переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчините інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, зазначив, що на даний час, до суду скеровано кримінальну справу відносно ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, а також, останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.212 КК України. Зазначені в сукупності фактори унеможливлюють обрання відносно підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому просить його клопотання задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважав, що прокурором не доведено та слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах його тримання під вартою, а тому застосував відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених законом.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання його апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги захисника, пояснення підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги захисника та в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 240 КК України. Наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними доказами, копії яких містяться в матеріалах клопотання слідчого:

- рапортом старшого оперуповноваженого 1 сектору ВБКОЗ УСБУ в Житомирській області (а.п. 10-11);

- постановою про визначення територіальної підслідності (а.п. 11-12);

- висновком судово-товарознавчої експертизи №44/18-25 від 05.06.2018 року (а.п. 26-29);

- висновком інженерно-екологічної експертизи №573/20-25 від 28.02.2020 року (а.п. 38-58);

- копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПП «ВКП «Проспект» (а.п. 29);

- копією статуту ПП «ВКП «Проспект» (а.п. 32-36);

- копією наказу №1-к про прийняття на роботу (а.п. 37);

- протоколом обшуку від 21.11.2017 року (а.п. 12-19);

- технічним звітом по виконаним маркшейдерським роботам від 24.11.2017 року (а.п. 20-22);

- повідомленням про підозру (а.п. 59-61).

Колегія суддів звертає увагу, що за визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

На думку колегії суддів, вищенаведеними матеріалами клопотання підтверджується наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 240 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про неналежність та недопустимість доказів, які містяться в клопотанні слідчого, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки на даному етапі кримінального провадження суд не надає оцінки належності та допустимості доказів, тому що така оцінка буде надана під час розгляду кримінального провадження по суті.

Вказання захисника на те, що сума завданої державі шкоди, зазначена у висновку інженерно-екологічної експертизи №573/20-25 від 28 лютого 2020 року ґрунтується на припущеннях експерта, також, не є предметом даного судового розгляду, оскільки вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає встановленню на підставі оцінки доказів, відповідно до ст. 94 КПК України, в сукупності з іншими доказами під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та не підлягає перевірці слідчим суддею.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що сторона обвинувачення не надала суду належних та допустимих доказів щодо наявності попередньої змови групи осіб, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно повідомлення про підозру ОСОБА_9 , останній підозрюється в порушенні встановлених правил використання надр, що створило небезпеку для довкілля та спричинило інші тяжкі наслідки, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 240 КК України (а.п. 59-61). Наявність попередньої змови групи осіб не інкримінується ОСОБА_9 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 .

Також, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, ступінь суспільної небезпеки даного злочину та вважав доведеним існування певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_9 є необхідним.

Разом з тим, під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.
На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що для запобігання встановленого ризику, застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою буде достатнім.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що в судовому засіданні місцевого суду не доведено, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім. Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У відповідності до ч.1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з обраним слідчим суддею запобіжним заходом у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_9 не визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не може слугувати безумовною підставою для застосування відносно останнього виняткового запобіжного заходу. Крім того, невизнання вини є правом підозрюваного.

Також, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітню та малолітніх дітей.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_9 має намір уникнути кримінальної відповідальності та має можливість перешкоджати проведенню досудового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів на наявність вказаних ризиків прокурором не надано.

Крім того, при апеляційному розгляді прокурором не надано доказів щодо порушення ОСОБА_9 обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Таким чином, враховуючи п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою та при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 .
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ст. 194 КПК України не передбачено обов`язку у виді заборони залишати місце свого проживання в певний період доби, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно ч.1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в клопотанні слідчого відсутні будь-які відомості про покладення на підозрюваного ОСОБА_9 додаткових обов`язків, а тому слідчий суддя необґрунтовано поклав на підозрюваного обов`язок не відлучатися за межі м.Житомира без дозволу слідчого та прокурора, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в клопотанні слідчого йдеться про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який не передбачає покладення обов`язків. Проте, застосовуючи запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя враховуючи, що прокурором доведено наявність певних ризиків та дані про особу підозрюваного, вважав за необхідне застосувати покладення на підозрюваного певних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, що повинно забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обгрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 травня 2020 року, якою застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 07 липня 2020 року, з забороною залишати житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з 22-00 години до 06-00 години наступної доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: