Номер провадження: 11-сс/813/108/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника скаржника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року про скасування повідомлення слідчого про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні №0000013, внесеному до ЄРДР 23.01.2013 року, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 рокузадоволено скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 та скасовано повідомлення слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , погоджене з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000013, внесеному до ЄРДР 23.01.2013 року, про підозру ОСОБА_8 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, під час досудового розслідування даного кримінального провадження допущено невиправдане зволікання щодо встановлення обставин кримінального правопорушення, не вжито необхідних і достатніх заходів для проведення досудового розслідування у передбачений законом строк, чим допущено грубі порушення прав і свобод осіб, яких стосувалося кримінальне провадження. Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі послався на те, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчився та висловився щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року і відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 про скасування повідомлення про підозру.
Прокурор посилається на те, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для визнання особи винною чи не винуватою у вчинені злочину, та за якою нормою Кримінального Закону ця особа підлягає відповідальності.
Крім того, прокурор посилається на те, що слідчий суддя не мав права розглядати зазначену скаргу, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року п.п. 11-27, 45 пункту 7 §1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
Також прокурор посилався на те, що слідчий суддя у порушення вимог КПК України розглянув дану скаргу за відсутності прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі; представника скаржника, який заперечував проти апеляційної скарги та просив оскаржену ухвалу залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Главою 26 Розділу ІІІ КПК України регламентований порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 КПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів провадження, наданих апеляційному суду, вбачається, що адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, про скасування повідомлення слідчого в ОВС СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні №0000013 від 23.01.2013 року.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від
25.11.2019 року задоволено вищевказану скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 та скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Як убачається з матеріалів провадження, відомості про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, внесено до ЄРДР 23.01.2013 року.
11.06.2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом. Також, строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно з п. 4 §2, розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року п.п. 11-27, 45 пункту 7 §1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Зазначеними змінами передбачена можливість оскарження рішення слідчого про повідомлення особі про підозру, відомості про кримінальне правопорушення у яких внесені до ЄРДР після 16.03.2018 року.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора щодо безпідставності розгляду по суті слідчим суддею скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 , оскільки відповідно до вищезазначеного законодавчого акту не підлягають розгляду слідчим суддею скарги на повідомлення про підозру у кримінальних провадженнях, відомості про кримінальне правопорушення у яких внесені до ЄРДР до 16.03.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Таким чином, з урахуванням наведеного, на стадії вирішення питання про можливість прийняття зазначеної скарги до розгляду, відповідно до вимог ст. 304 КПК України, слідчий суддя повинен був відмовити у відкритті провадження за даною скаргою.

Неврахування слідчим суддею визначених вище положень кримінального процесуального закону, в свою чергу призвело до безпідставного розгляду скарги захисника та прийняття за його результатами рішення, що вказує на допущення слідчим суддею істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до ст.409 та ст. 412 КПК України вказують на необхідність скасування ухвали.

Разом з тим, доводи прокурора про розгляд зазначеної скарги без участі прокурора, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги. Апеляційний суд, враховуючи, що прокурор був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду скарги, однак не повідомив слідчого суддю про поважні причини своєї неявки в судове засідання 25.11.2019 року, що підтверджується матеріалами провадження, вважає, що слідчий суддя мав право розглянути справи за відсутністю прокурора (а.п. 63).

Зазначення у вступній частині ухвали даних про участь прокурора в судовому засіданні не можу свідчити про допущення слідчим суддею порушення, оскільки як убачається з матеріалів провадження, прокурор був присутній на початку розгляду вищевказаної скарги в попередньому судовому засіданні 08.10.2019 року, що вказувало на можливість зазначення прізвища прокурора в оскаржуваному рішенні.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неможливість на даному етапі досудового розслідування вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою КК України ця особа підлягає відповідальності, колегія суддів приходить до висновку про їх необґрунтованість, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачений ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст. 277 КПК України.
Отже, підставою оскарження повідомлення про підозру може бути порушення вищевказаних процесуальних норм.

У статті 277 КПК України закріплено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором, яке має містити окрім іншого такі відомості як зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Таким чином, не оцінюючи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою КК України ця особа підлягає відповідальності на стадії досудового розслідування, водночас, в порядку судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні слідчий суддя повинен перевіряти повідомлення про підозру вимогам кримінального процесуального законодавства на предмет її обґрунтованості.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, при розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagozv. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Наведене в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обґрунтована підозра» означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, на початковій стадії розслідування слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Надання слідчим суддею оцінки доказам, на яких ґрунтується підозра, можливе лише в межах перевірки їх достатності для повідомлення особі про підозру та не може завчасно вирішувати питання про їх допустимість та достовірність, обґрунтованість чи безпідставність в контексті вирішення питання про доведеність винуватості певної особи у вчиненні злочину та наявності в її діях ознак інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки ці питання можуть бути вирішені лише під час розгляду судом кримінального провадження по суті.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що докази, на яких ґрунтується підозра, повинні бути отримані органом досудового розслідування в порядку та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, та містити відомості, які могли б переконати стороннього спостерігача в тому, що ця особа має відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону не надавав жодної оцінки доказам у справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для визнання особи винною чи невинною у вчинені злочину, а фактично обмежився лише посиланням в оскаржуваній ухвалі на положення кримінального процесуального закону, які забороняють вчинення ним таких дій.

Водночас, слідчий суддя, в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, встановив та констатував факт допущеного органом досудового розслідування процесуального порушення, яке полягало в недотриманні порядку продовження строків досудового розслідування після фактичного спливу строку, відведеного законом для завершення досудового розслідування.

Таким чином, посилання прокурора на допущення слідчим суддею порушень у цій частині апеляційний суд вважає непереконливими, але в той же час, констатує, що оцінка допустимості доказів з огляду на їх отримання поза межами строку досудового розслідування, у разі підтвердження цих обставин, має відбутися на стадії судового розгляду справи по суті обвинувачення в суді першої інстанції, якщо воно буде висунуто за результатами досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Щодо тверджень, викладених у запереченнях до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 стосовно неконституційності вищезазначеного Закону про внесення змін до ряду законодавчих актів №2147-VIII від 03.10.2017 року, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу сторони захисту, що суд апеляційної інстанції не наділений правом надавати свій висновок з цього питання, оскільки воно віднесено до компетенції Конституційного суду України.

Водночас, апеляційний суд вважає, що інші обставини, зазначені адвокатом ОСОБА_7 в поданих письмових запереченнях, в тому числі щодо закінчення строку досудового розслідування, не можуть бути предметом перегляду судом апеляційної інстанції, оскільки встановлення апеляційним судом неможливості оскарження повідомлення про підозру, висунутої ОСОБА_8 , позбавляє апеляційний суд можливості надати відповідну правову оцінку висновкам слідчого судді, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у даному випадку сторона захисту не позбавлена права у подальшому оскаржити дії органу досудового розслідування, в тому числі і в частині недотримання строків досудового розслідування, у порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, або має право посилатися на зазначені обставини під час розгляду справи судом по суті обвинувачення та оцінки допустимості доказів, які є в розпорядженні органу досудового розслідування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи те, що положення чинного Кримінального процесуального Кодексу України не визначають повноваження апеляційного суду у разі скасування ухвали слідчого судді, якою прийняте рішення у справі, провадження за якою не підлягало відкриттю, апеляційний суд застосовує дію ст.ст. 7, 9 КПК України.

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права та законність.

З огляду на наведене, в тому числі й невиконання слідчим суддею районного суду вимог п.1 ч.2 ст.304 КПК України, яке полягало у безпідставному прийнятті до розгляду скарг сторони захисту та враховуючи, що положення чинного Кримінального процесуального Кодексу України не регулюють порядок дій апеляційного суду у разі скасування ухвали слідчого судді районного суду, якою прийняте рішення за результатами розгляду скарги, яка не підлягала розгляду, апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 2, 7, ч. 6 ст. 9 КПК України,вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу слідчого судді та закрити провадження по справі щодо розгляду скарги сторони захисту.
Оскільки апеляційним судом приймається рішення про закриття провадження за скаргами на підставі ч.6 ст.9 КПК України, положення п.17 ч.1 ст.7, ст.24 КПК України та ст.55 Конституції України, з метою реалізації сторонами кримінального провадження права доступу до правосуддя, з огляду на неврегульованість кримінальним процесуальним законодавством України питання щодо повноважень суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення слідчого судді за обставин, які мають місце в даному провадженні, апеляційний суд вважає, що ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку у визначені законом строки.

При цьому, вважаючи на те, що ухвала суду про закриття провадження за скаргами сторони захисту може бути оскаржена в касаційному порядку, апеляційний суд виходить з того, що можливість такого оскарження знаходить своє відображення в практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо умов прийнятності апеляційної скарги, та на думку суду, з урахуванням конкретних обставин даного провадження, може бути аналогічним праву на оскарження до суду касаційної інстанції.

Так, «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справах: «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

В своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово зазначав, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ у справах: «Тіннеллі та сини, Лтд та ін.», «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства»).

В рішеннях у справах «Ейрі проти Ірландії» та «Аїт-Мугуб проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд.

Таким чином, зазначені рішення ЄСПЛ, а також положення п.17 ч.1 ст.7, ч.6 ст.9, ст.24 КПК України та ст.55 Конституції України, дають підстави вважати, що ухвала апеляційного суду може бути перевірена судом касаційної інстанції.

Висновки апеляційного суду.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що прийняте слідчим суддею рішення про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_8 є необґрунтованим, оскільки не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про закриття провадження за скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 з повернення скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 303-309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року, якою скасовано повідомлення слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , погоджене з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000013, внесеному до ЄРДР 23.01.2013 року, про підозру ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою провадження за скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 та скасовано повідомлення слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , погоджене з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000013, внесеному до ЄРДР 23.01.2013 року, про підозру ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, - закрити.
Скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 повернути особі, яка її подала, разом з додатками до неї.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4