ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/224/20 Справа № 202/4203/18 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою підозрюваної ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року про накладення арешту на майно,

за участю:
секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на нерухоме майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_4 , а саме на: 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що санкція статей, за ознаками яких проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесенному до ЄРДР за № 0000102 передбачає конфіскацію майна. Разом з цим, суд зазначив, що слідчим доведено наявність підстав для накладення арешту на нерухоме майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_4 , у виді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна та проведення необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні, тому вважав за можливе накласти арешт на це майно.
В апеляційній скарзі підозрювана ОСОБА_4 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Свої вимоги про скасування ухвали ОСОБА_4 обґрунтовує істотним порушенням слідчим суддею вимог матеріального та процесуального закону. Так, апелянт звертає увагу, що 31 січня 2020 року під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження їй стало відомо про ухвалу слідчого судді від 25 жовтня 2019 року про накладення арешту на її майно. Також, вказує на те, що в ухвалі взагалі відсутні посилання на суму завданої шкоди, при цьому, вважає, що своїми діями матеріальна шкода потерпілому не завдана. Окрім того, звертає увагу, що під час досудового розслідування вона не вживала будь-яких заходів, скерованих на відчуження майна, на яке накладено арешт, а тому вважає, що підстави для накладення арешту на її майно відсутні.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який згідно до ч.1 ст. 170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджено, що Індустріальним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0000102, за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.2 ст. 358, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 365-2 КК України.
15 жовтня 2019 року ОСОБА_4 у цьому провадженні повідомлено про підозру.
Відповідно до інформаційної довідки за номером №185834456 від 23 жовтня 2019 року, зареєстровано право власності на 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 .
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
У відповідності до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, про необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, а саме: 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за для запобіганню його відчуження, а також, у зв`язку з тим, що санкція ч. 3 ст. 365-2 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 170 КПК України є підстави для накладення арешту.
Що стосується доводів ОСОБА_4 про відсутність підстав для накладення арешту, то апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, питання щодо скасування арешту майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/ або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові, вирішує суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.
Такі критерії як вартість майна, що підлягає конфіскації, законність чи незаконність його походження, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, розмір шкоди, яка потенційно могла бути завдана злочином, вид і розмір призначеного покарання мають бути враховані судом, в провадженні якого перебуває кримінальне провадженні при його розгляді по суті.
Разом із цим, накладення арешту на майно відповідає вимогам закону та такий захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою досягнення дієвості цього провадження, в якому може бути застосовано конфіскацію майна як вид покарання, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ставиться питання у клопотанні про арешт майна.
На переконання суду апеляційної інстанції, слідчий суддя з достатньою повнотою дослідив матеріали клопотання про арешт майна та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність його задоволення.

Отже, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя дотримався вимог п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_4 -залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_4 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3