Провадження № 1-кп/761/603/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
за присутності:
запасних присяжних: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 171 000 000 001 77, у якому
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_14 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Рішенням суду від 12.02.2020 продовжений строк тримання обвинувачених під вартою по 11.04.2020.
У зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось за можливе через складність, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлене на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Державний обвинувач, вважаючи, що ризики непроцесуальної поведінки обвинувачених залишаються актуальними, оскільки, з огляду на суворість покарання, що загрожує обвинуваченим, останні можуть переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, наполягав на продовженні тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 , зазнаючи, що наведені прокурором ризики втратили свою актуальність, просила змінити її підзахисному запобіжний захід на більш м`який.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_11 заперечував проти продовження тримання його підзахисного під вартою, вважаючи наведені прокурором ризики необґрунтованими.

Обвинувачені підтримали позицію своїх захисників.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини(далі ЄСПЛ).

Суд бере до уваги, що з моменту ратифікації Законом України Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) остання є частиною національного законодавства та згідно з положеннями статті 5 Конвенції нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене державою на підставах та у порядку, визначених законом.

Підстави та порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначені КПК та застосовуються з урахуванням позицій ЄСПЛ .
У силу ст. 194 КПК під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Отже, вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків її неправомірної процесуальної поведінки та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, у рішенні «Вікс проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлено права на свободу та особисту недоторканість лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, за необхідності запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, суд, вирішуючи питання тривалого утримання особи під вартою, має дійти виваженого висновку, що особливості конкретної справи свідчать про обґрунтоване привалювання суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009 визначено, що саме дотримання принципу справедливості передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини та громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним, тобто забезпечує збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів у частині забезпечення суспільної безпеки та належної процесуальної поведінки особи.

З наведеного витікає, що суд, вирішуючи питання щодо продовження тримання особи під вартою, має виходити з необхідності забезпечення безпеки суспільства, тобто публічного інтересу, який у певних випадках переважає над правами та свободами конкретної особи, керуючись необхідністю запобігти вчиненню нею інших правопорушень чи її втечі після його вчинення.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 інкриміноване пособництво в умисному заподіянні смерті іншій людині, вчинене на замовлення з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб.

Злочини проти життя особи становлять особливу суспільну небезпечність через притаманну їм загрозу для людського життя.

Вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , суд бере до уваги, що першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність нез`явлення обвинувачених до суду, тобто прийняття останніми заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих дій.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставин під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Отже, оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинувачених від суду, суд не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих дій.

З огляду на суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, суд, не дивлячись на наявність у обвинувачених певних сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації, вважає обґрунтованим висновок про наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій, спрямованих на переховування від суду з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Також, враховуючи, що ОСОБА_8 неодноразово судимий, а ОСОБА_9 на теперішній час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 296 та ч. 1,2 ст. 263 КК України, судовий розгляд кримінального провадження здійснюється Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, що обґрунтовано свідчить про актуальність ризику вчинення ними іншого кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим, суд, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

З вказаних підстав суд вважає, що не підлягає задоволенню клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну її підзахисному ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вчинений із застосування насильства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу відмовити.
Продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 30 травня 2020 року включно.
Продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 30 травня 2020року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Присяжні:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5