Справа №463/2254/20
Провадження №1-кс/463/1381/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 26.02.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000285 від 01.04.2019.

Скаргу мотивує тим, що Другим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі - ДБР), здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000285 від 01.04.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.146, ч.1 ст.365, ч.2 ст.397 КК України.

ОСОБА_3 звернувся до слідчого із клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, однак постановою слідчого від 17.01.2020 в задоволенні такого було відмовлено. Разом з тим, таке рішення слідчого було скасовано ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова.

Постановою слідчого ДБР від 03.02.2020 повторно відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, яке було скасовано ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова. При цьому в ухвалі слідчого судді зазначено, що поза увагою слідчого залишились доводи заподіяння моральної шкоди. Оскаржувана постанова не містить будь-якого аналізу чому слідчий відкидає доводи щодо заподіяння моральної шкоди описані в заяві про вчинення кримінального правопорушення, а також в клопотанні про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого. Потерпілими від цього злочину є тільки захисник та представник особи, а отже відмова у визнанні потерпілим, оскільки скаржнику не завдано будь-якої шкоди не є переконливою, а тим більше посилання на цій стадії на те, що наявність неправомірних дій з боку старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області та заступника начальника відділу з розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_3 не встановлено.

Разом з тим, слідчий ДБР зазначену ухвалу слідчого судді не врахував та 26.02.2020 повторно відмовив ОСОБА_3 у визнанні потерпілим з тих самих підстав, чим позбавив його процесуальної участі в досудовому розслідуванні, зокрема знайомитися з матеріалами досудового розслідування в порядку ст.221 КПК України, подавати клопотання про проведення слідчих дій, оскаржувати бездіяльність слідчого і прийняті ним рішення, тощо. Наведене на думку ОСОБА_3 може призвести до однобічності та неповноти досудового розслідування, неможливості отримати відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди, тому просить постанову слідчого ДБР від 26.02.2020 скасувати.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, разом з тим скерував клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

Слідчий ДБР на розгляд скарги не з`явився, разом з тим скерував заперечення проти скарги, у яких зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови слідчим було враховано, що попередня постанова про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим скасована ухвалою слідчого судді з тих підстав, що відсутнє обґрунтування в частині відсутності завдання заявнику моральної шкоди. Слідчим повторно відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, оскільки на даний час у кримінальному правопорушенні наявність неправомірних дій з боку старшого слідчого в ОВС СГУ ГУПН у Львівській області ОСОБА_6 та заступника начальника відділу з розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_3 не встановлено, відтак факт завдання останньому матеріальної та моральної шкоди на даний час не знайшов свого підтвердження. Враховуючи наведене, вважає постанову обґрунтованою, тому в задоволенні скарги просить відмовити.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як вбачається з матеріалів скарги ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000285 від 01.04.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України.

ОСОБА_3 звернувся до слідчого із клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, однак постановою слідчого від 17.01.2020 в задоволенні такого було відмовлено. Разом з тим, таке рішення слідчого було скасовано ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова.

Постановою слідчого ДБР від 03.02.2020 повторно відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, яке було скасовано ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова.

Оскаржуваною постановою слідчого ДБР від 26.02.2020 повторно відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, однак при винесенні такої слідчим ДБР не враховано ухвалу слідчого судді від 14.02.2020 та відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим з тих самих підстав.

З урахуванням наведеного, а також того, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000285 від 01.04.2019 внесені відомості про кримінальне правопорушення саме за ч.2 ст.397 КК України, а тому постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , у діяльність якого здійснювалось втручання як захисника, є необґрунтованою та підлягає скасуванню, а скарга задоволенню.

Керуючись вимогами статей 303, 307, 372 КПК України, -

постановив:
Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 26.02.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000285 від 01.04.2019.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1