ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2038/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/157/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року,-

ВсТАНОВИла:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року в задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 11 травня 2020 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що на досудовому слідстві до ОСОБА_7 застосовано захід забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався через наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ст. 177 КПК України. Тому суд, враховуючи положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та ст. 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 року Про взяття під варту до суду, не вбачав доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу, так як будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в судовому засіданні не було встановлено.

При цьому, суд послався на наявність обґрунтованої підозри, тяжкість діяння, яке інкримінується обвинуваченому, можливість незаконного впливу на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Посилаються на те, що підозра ґрунтується лише на припущеннях без будь-яких доказів його вини. Вказує, що судом досліджено речові докази та покази свідків та в нього погіршився стан здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою суд врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується (обґрунтовано підозрюється) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.28 п.п. 4,6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є умисними, особливо тяжкими злочинами проти життя та здоров`я особи, що не виключає можливість ухилення його від явки до суду, перешкоджання встановленню істини у справі та незаконного впливу на потерпілу, свідків у даному кримінальному провадженні.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_7 , суд врахував і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який в своїх рішеннях від 21.04.2011р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п.175) та від 20.03.1997р. у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення».

Також суд вірно взяв до уваги і правову позицію ЄСПЛ, згідно якої вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, небезпека якого може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи та інше. При цьому, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від слідства й суду.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його зміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суд прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на строк 60 днів.

При цьому, вирішуючи питання про законність подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, суд врахував і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи обвинуваченого, а також те, що розгляд кримінального провадження по суті не завершений, а запобіжний захід спрямовується виключно на забезпечення належної процесуальної поведінки особи, хоча і шляхом певного обмеження її особистих прав.

Щодо посилання апелянта на поганий стан здоров`я і те, що не може впливати на свідків, які були допитані в судовому засіданні та досліджені речові докази, однак суспільна небезпека особи обвинуваченого та обставини, у яких він обвинувачується, не зменшилися.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є обґрунтованою, тому підстав для її скасування та зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року щодо нього - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді