В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 461/1764/20

03.06.2020 м. Львів

Галицький районний суд міста Львова
в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
законного представника ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
представника СДД
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради ОСОБА_7 .
Представника Львівського міського
центру соціальних служб для сім`ї,
дітей та молоді ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003903 від 02.09.2019 р. відносно неповнолітнього:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , студента першого курсу Львівського політехнічного професійного училища, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

02.09.2019 близько 16 години 10 хвиилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні кафе «Львівські круасани» за адресою: м.Львів, вул.Гнатюка, 8, маючи умисел на викрадення чужого майназ корисливих мотивів, з метою противправного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з дивану мобільний телефон марки «Xiaomi Mi9 SE» IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 8999 гривень, в якому була сім-картка оператора «Водафон» вартістю 30 гривень та який був у силікованому чохлі вартістю 100 гривень та мав захисне скло вартістю 250 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 9379 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_4 при допиті в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, розкаявся у вчиненому. Пояснив, що дійсно 02.09.2019 року близько 16 год. в кафе «Львівські кроусани» викрав мобільний телефон «Xiaomi Mi9 SE», який був в чохлі з захисним склом.
Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, оскільки подала заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи у її відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорювала факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України при вищезазначених обставинах.
Учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість, мотиви, розмір заподіяної шкоди, а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває. Проживає з матір`ю, у фізичному і психічному розвитку відхилень не має. На профілактичному обліку в органах поліції та на обліку в службі у справах дітей не перебував.
Відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України. Примусові заходи виховного характеру застосовують в тому числі при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України (п.2 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру»).
Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою
Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього.
Судом встановлено, що мати обвинуваченого здатна забезпечити позитивний вплив на нього та постійно контролювати його поведінку. Мати обвинуваченого не позбавлена батьківських прав та висловила згоду щодо передачі їй під нагляд сина.
Верховний Суд в постанові від 05.12.2019 р. у справі № 754/5884/19 зазначив наступне: «Системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визначає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення з одночасним застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, - передачі неповнолітнього під нагляд матері.
Строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням рекомендацій, визначених у п.7 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами п.4 ч.6 ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368- 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 відпокарання без визначення його виду і розміру та застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, ОСОБА_5 , на строк до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази:
DVD-диск із відеозаписои «ch0004_5000301.mp4», який знаходиться в Галицькому ВП ГУ НП у Львівській області залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1