Справа № 308/3861/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника вилученого майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про накладення арешту у рамках кримінального провадження № 0000018, відомості про яке 28.03.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України,

В С Т А Н О В И В:

28.03.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості, що можуть свідчити про умисне ухилення від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах. За даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018 з попередньою правовою кваліфікацією вказаного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 212 КК України.

Із внесеного клопотання слідує, що невстановлені особи з метою умисного ухилення від сплати митних платежів, організували схему ввезення на митну територію України товарів, які не декларують в повному обсязі та ввозять вантажними автомобілями через митні пункти пропуску Закарпатської області, що призводить до ненадходження до державного бюджету коштів у особливо великих розмірах.

В ході проведення досудового розслідування встановлено схему умисного ухилення від сплати митних платежів, при незаконному переміщенні комерційних товарів на митну територію України, через пункти пропуску Закарпатської митниці ДФС, шляхом їх подрібнення на партії, у межах норми, нібито для особистих потреб громадян та подальшого ухилення від сплати податків при реалізації таких товарів на території України.

Так, встановлено, що через пункти пропуску Закарпатської митниці ДФС пасажирськими та вантажно-пасажирськими мікроавтобусами, систематично ввозиться побутова техніка виробництва країн Європейського Союзу, шляхом їх подрібнення на партії, у межах норми, нібито для особистих потреб громадян.

Слідчий вказує, що в АДРЕСА_1 , через магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснюється реалізація за готівкові кошти іграшок та господарських товарів, які ввезені на митну територію України за заниженою митною вартістю, з приховуванням від митного контролю та без сплати необхідних митних платежів в повному обсязі, а також з використанням схеми подрібнення на партії, у межах норми, нібито для особистих потреб громадян.

Поряд з цим, реалізація іграшок та господарських товарів здійснюється без відображення реальних об`ємів реалізації, як безпосередньо за адресою розташування магазину так і через інтернет-магазин ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наявною інформацією орієнтовний об`єм реалізації товарів лише на території Закарпатської області становить понад 5 млн. грн. на місяць.

Вказує, що 02.03.2020 на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного районного суду Закарпатської області від 27.03.2020 проведено обшук магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку виявлено та вилучено конструктори, настільні ігри, машинки, іграшкові авто, іграшкові автомати, косметички, дощечки для пластиліну, альбоми для малювання, кольоровий папір, авто крісла, клей, калькулятори, олівці, фломастери, сумки дитячі, крейду в загальній кількості 333 795 одиниць товару.

На даний час до СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області не надано жодних документів, що підтверджують факт придбання ТМЦ, які вилучені згідно з протоколом обшуку від 02.04.2020 року.

Товарно-матеріальні цінності, які виявлено та вилучено в ході проведення обшуку складських приміщень, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: конструктори, настільні ігри, машинки, іграшкові авто, іграшкові автомати, косметички, дощечки для пластиліну, альбоми для малювання, кольоровий папір, авто крісла, клей, калькулятори, олівці, фломастери, сумки дитячі, крейду в загальній кількості 333 795 одиниць товару, визначеним ст. 98 КПК України, і є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вказані матеріальні об`єкти містять на собі відомості (назву товару, країну походження, технічні характеристики тощо), які необхідні органу досудового розслідування для проведення у кримінальному провадженні товарознавчої експертизи з метою встановлення їх ринкової вартості. Встановлення цих обставин є важливим та необхідним для визначення під час досудового розслідування суми несплачених митних платежів та податків.

Такі обставини дають підстави вважати, що вилучені ТМЦ відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та в своїй сукупності є доказом злочину.

З метою збереження вищевказаних речових доказів, а також уникнення їх пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, слідчий просить постановити ухвалу про арешт майна вилученого за адресою: : АДРЕСА_1 , а саме: конструктори, настільні ігри, машинки, іграшкові авто, іграшкові автомати, косметички, дощечки для пластиліну, альбоми для малювання, кольоровий папір, авто крісла, клей, калькулятори, олівці, фломастери, сумки дитячі, крейду в загальній кількості 333 795 одиниць товару згідно додатків до протоколу обшуку від 02.04.2020, які на даний час знаходяться на відповідально зберіганні ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурор та слідчий внесене клопотання підтримали з викладеними в ньому мотивами та просили його задовольнити.
Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засідання проти задоволення заявленого слідчим клопотання заперечив. Зазначив, що ні слідчим, ні прокурором не надано суду належних доказів, яким чином виявлені та вилучені за адресою : АДРЕСА_1 , предмети та речі мають значення речових доказів у порушеному кримінальному провадженні.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Частиною 2 ст. 167 КПК України регламентовано, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
В частині 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно із ч. 2 ст.170 КПК України решт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за вимогами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно із ч. 1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» визначено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що 27.03.2020 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_5 ,
На виконання вказаної ухвали 02.03.2020 року проведено обшук магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: конструктори, настільні ігри, машинки, іграшкові авто, іграшкові автомати, косметички, дощечки для пластиліну, альбоми для малювання, кольоровий папір, авто крісла, клей, калькулятори, олівці, фломастери, сумки дитячі, крейду в загальній кількості 333 795 одиниць товару.

Постановою слідчого від 03.04.2020 року в порядку ст.ст. 98, 100, 110 КК України, вищезазначені речі, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000018, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2020 року.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Таким чином, з метою забезпечення кримінального провадження, а також того, що вищезазначені об`єкти є речовими доказами, так як містять відомості, які будуть використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Матеріали провадження свідчать про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.
З огляду на викладені обставини справи, здійснивши оцінку наданих суду доказів та враховуючи можливість використання вказаних у клопотанні речей, як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до задоволення внесеного слідчим клопотання.
Керуючись ст.ст. 167, 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на вилучене 02 квітня 2020 року під час проведення обшуку за адресою : АДРЕСА_1 , майно, а саме конструктори, настільні ігри, машинки, іграшкові авто, іграшкові автомати, косметички, дощечки для пластиліну, альбоми для малювання, кольоровий папір, авто крісла, клей, калькулятори, олівці, фломастери, сумки дитячі, крейду в загальній кількості 333 795 одиниць товару згідно додатків до протоколу обшуку від 02.04.2020, які на даний час знаходяться на відповідально зберіганні ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1