В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009346 від 13 листопада 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ, Донецької обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого 01 лютого 2013 року Ладижинським міським судом Вінницької області за ст. 391 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 31 липня 2015 року по відбуттю покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
13 листопада 2019 року, приблизно о 0 год 40 хв ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні розважального закладу за адресою: м. Київ, просп. Гагаріна, 2/35, виявив, що потерпілий ОСОБА_6 на одному із столиків поклав свій мобільний телефон марки «Xiomi Redmi Note 2», вартістю 6 000 грн 00 к. та направився до каси розважального закладу, тим самим залишив його без нагляду. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свої злочинні наміри, упевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, таємно викрав належний ОСОБА_6 вищевказаний мобільний телефон та, зберігаючи його при собі, направився у бік виходу із зали розважального закладу. В цей час його дії були викриті потерпілим, який почав наздоганяти ОСОБА_3 та вимагати від нього припинення його протиправних дій.
Усвідомлюючи неможливість своїх злочинних намірів, направлених на таємне викрадення чужого майна до кінця, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свої злочинні наміри направленні на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , ігноруючи вимоги потерпілого ОСОБА_6 щодо припинення його дій, зберігаючи при собі викрадене майно, направився у бік будинку АДРЕСА_3 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 6 000 грн 00 к.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Пояснив, що 13 листопада 2019 року, приблизно о 0 год 40 хв він знаходився у приміщенні розважального закладу за адресою: АДРЕСА_4 і грав на ігрових автоматах. Там він помітив, що один з відвідувачів залишив мобільний телефон, а сам пішов до каси, та вирішив його таємно викрасти. Підійшовши до столика, він забрав мобільний телефон та поклав у кишеню. Потім почав виходити з приміщення закладу, але за ним почав бігти потерпілий та кричав, щоб віддати телефон. Розуміючи, що його дії стали відомі потерпілому, він вибіг з розважального закладу та побіг в сторону будинку АДРЕСА_3 . Викрадений телефон продав. У вчиненому розкаюється та просить суворо не карати. На той період часу він вживав наркотичні засоби, тому потребував грошей, але зараз лікується в реабілітаційному центрі і постійно знаходиться під наглядом. Більше злочинів вчиняти не буде.
Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має тимчасове місце проживання у Київській області, раніше судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, думку державного обвинувача, особу винуватого, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.

При цьому, зважаючи на те, що після звільнення з місць позбалення волі він значний проміжок часу не притягувався до кримінальної відповідальності, крім того, на даний момент, зі слів, проходить реабілітацію для наркозалежних у реабілітаційному центрі «Даючий життя», що може свідчити про часткове виправлення обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та встановити іспитовий строк тривалістю 1 рік, який є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1