Справа № 404/554/20
Номер провадження 1-кп/404/36/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)

17 лютого 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР за № 0002229, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та

ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
28 січня 2020 року до Кіровського районного суду м. Кіровограда надійшов складений у вказаному кримінальному провадженні старшим слідчим відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_10 обвинувальний акт, який затверджений прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_8 та ухвалою суду від 05.02.2020 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Згідно обвинувального акту (а.п. 1-90) ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Заслухавши під час підготовчого судового засідання думку сторін щодо можливості призначення судового розгляду в даному кримінальному провадженні, суд приходить до таких висновків.

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації та формулювання обвинувачення. При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину.

В постанові Верховного суду України від 24.11.2016 року, справа № 5-328кс/16, зазначено, що висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта, а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому, а тому обвинувальний акт повинен містити чітку, офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Особа, яка притягається до кримінальної відповідальності, повинна захищатись від чіткого та цілком зрозумілого для неї обвинувачення. У зв`язку з цим виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є важливим, оскільки правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення під час судового розгляду та реалізації обвинуваченим права на захист.

Разом з тим в п.65 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 року (остаточне 06.12.2005 року) у справі «Салов проти України» зазначено, що «Поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; його слід розуміти в значенні Конвенції, а не лише в контексті його визначення в національному праві. Таким чином, його можна визначити як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин…».

Крім того, відповідно до правового висновку Європейського суду з правлюдини, викладеного у п.51 рішення у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року,«поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див.«Фоті таінші проти Італії» …п.53, рішення від 10 грудня 1982 року,та «Озтурк проти Німеччини»…, п.53, рішення від 21лютого 1984 року)».

Також Європейський суд у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення («Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року). Крім того, Європейський суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. Конкретності саме змісту обвинувачення стосуються й рішення Європейського суду у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року, «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року, «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року, що відображають послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та практики ЄСПЛ, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення злочину), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК України, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Повідомлення ОСОБА_5 про вчинення ним злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про вчинення ними відповідно злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, не є формулюванням самого обвинувачення, яке повинно включати в себе чіткий та цілком зрозумілий виклад обставин вчинених кримінальних правопорушень та містити всі ознаки складу злочину, у вчинені якого особу обвинувачують, та за своїм змістом відповідати диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувальний акт в частині обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про вчинення ними відповідно злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Цей обвинувальний акт взагалі не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень процесуального закону, оскільки в ньому не міститься твердження про обвинувачення їх у зазначеному злочині, а фактично є викладом копії інформації отриманої у ході здійснення НСРД контролю за телефонними розмовами між обвинуваченими.

Крім того, кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 307 КК України настає за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього.

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 309 КК України настає за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

При цьому відповідальність настає у випадку, коли розмір наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, що були предметом цього злочину, перевищує невеликий, оскільки незаконне виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту у невеликих розмірах тягне відповідальність за ст. 44 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обвинувальному акті, який надійшов до суду, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме незаконного придбання, зберігання з метою збуту та незаконному збуті психотропної речовини організованою групою, а також крім того ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні для особистого вживання особливо небезпечного наркотичного засобу «канабісу», однак у формулюванні висунутого обвинувачення, зокрема викладених фактичних обставинах вчиненого кримінального правопорушення, не зазначено кількість наркотичного засобу, який ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно придбали та зберігали з метою збуту, що має важливе значення для реалізації обвинуваченими права на захист.

Крім того, на тридцять другій сторінці обвинувального акту в пункті другому, в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_5 , які прокурор вважає встановленими, без зазначення прокурором юридичної оцінки та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України визначено право обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Відповідно до пункту «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Таким чином, викладена вище невідповідність обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України порушує право на захист ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від цілком зрозумілого обвинувачення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В постанові Верховного суду України від 24.11.2016 року, справа № 5-328кс/16, зазначено, що поняття «підозра» і «обвинувачення» є нетотожними, є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій, а тому повернення обвинувального акта прокурору для приведення обвинувального акта у відповідність вимогам КПК України з підстав зазначених у даній ухвалі суду, не обмежує процесуальних можливостей прокурора при формулюванні обвинувачення при складенні нового обвинувального акта.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 тримання під вартою. Свої клопотання прокурор мотивує наявністю ризиків передбачених п.1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.
Обвинувачені та їх захисники заперечили проти задоволення клопотання, вказуючи на відсутність доказів наявності ризиків та просили змінити міру запобіжних заходів на домашні арешти.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що по відношенню до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відсутні передумови для зміни чи скасування раніше обраних їм запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 раніше судимі, офіційно працевлаштовані, зважаючи на те, що одне з кримінальних правопорушень в якому обвинувачується ОСОБА_5 та кримінальне правопорушення в якому обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є: умисним, особливо тяжким, закінченим, корисливим, вчиненого організованою групою, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти інші злочини, ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню. В ухвалах слідчих суддів про застосування відносно обвинувачених мір запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, які набрали законної сили ретельно та докладно наведені підстави та ризики застосування саме цих видів запобіжних заходів, у теперішній час обставини справи та особистості обвинувачених змін не зазнали.
Також, суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке їм інкримінується та ймовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому, а тому клопотання обвинувачених та їх захисників про зміну мір запобіжних заходів на домашній арешт задоволенню не підлягає.
Таким чином суду не було надано будь-яких даних стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченим, відтак підстави для зміни запобіжних заході відсутні, а обрані запобіжні заходи необхідно вважати продовженими строком до двох місяців.
На підставі вищевикладеного та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369-372, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002229про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, повернути до прокуратури Кіровоградської області для усунення зазначених порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, на два місяці, тобто до 17.04.2020 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, на два місяці, тобто до 17.04.2020 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, на два місяці, тобто до 17.04.2020 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому для відома та направити для виконання начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18.02.2020 року

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2