Справа № 297/2937/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020 м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272 від 30.04.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

встановив:

23 листопада 2016 року до Берегівського районного суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272 від 30.04.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20.01.2020 року апеляційну скаргу прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задоволено частково. Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 06.11.2018 скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в Берегівському районному суді зі стадії підготовчого провадження (том 2 а.с. 179-185).
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважала, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України та просила призначити судовий розгляд справи, викликати прокурора, потерпілих, їх представника, обвинуваченого, захисника, та зобов`язати Берегівський РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_6 заперечив щодо призначення справи до розгляду, оскільки вважав, що обвинувальний акт має недоліки, які чітко встановлені в ухвалі апеляційного суду від 15.01.2020 року. Дані недоліки обвинувального акту в ході попереднього розгляду кримінального провадження дезорієнтували лінію захисту, містять суперечливості щодо предмету доказування. В ході попереднього розгляду обвинувальний акт був змінений прокурором, але ним були виправлені лише помилки в номерах договору депозиту та даті їх укладення, що пов`язано з уточненням дати вчинення злочину, передбаченого ч. 2 або ч. 4 ст. 191 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 заперечила щодо заявленого клопотання, оскільки кримінальне провадження два рази перебувало на розгляді в суді по суті. Крім того, вважала ухвалу апеляційного суду не законною та, що в разі повернення обвинувального акту будуть порушені права потерпілих.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_5 в підготовчому засіданні вважав, що підстав для повернення обвинувального акту немає, при цьому зазначив, що дійсно при попередньому розгляді судом справи не повно були досліджені обставини, але вказане можна зробити при розгляді в судовому засіданні в ході ретельного допиту обвинуваченого, потерпілих та свідків по справі.
Потерпілий ОСОБА_4 погодився із позицією свого представника.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника щодо необхідності повернення обвинувального акту прокурору.
Заслухавши думку учасників процесу суд приходить до наступного висновку.
Згідно до вимог ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Так, 23 листопада 2016 року до Берегівського районного суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272 від 30.04.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України (том 1 а.с. 1-8).
03 лютого 2017 року прокурором у вказаній справі в порядку ст. 337 КПК України був поданий змінений обвинувальний акт, в якому дійсно уточнено лише дата вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України (том 1 а.с. 63-70).
Вивчивши як обвинувальний акт так і змінений обвинувальний акт суд приходить до висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і підлягає поверненню.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься, згідно з п.10 ч.1 ст. 7 КПК України, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора. Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.
Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пункт а) частини 3 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право кожного обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч. 2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь його тяжкості.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.
Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження.
Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Застосування цих приписів не звільняє суд від обов`язку виконання, у межах своєї компетенції, завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, на засадах, передбачених ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України.
Судом після вивчення обвинувального акту встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим та прокурором не дотримані.
Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає: формулювання обвинувачення у ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що дає підстави вважати, що слідчий і прокурор не виклали або не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, у такий спосіб дезорієнтували сторону захисту, потерпілих щодо їх розуміння, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежили процесуальні права учасників судового розгляду.
Поза цим, не маючи повного, такого, щоб відповідав вимогам ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, суд буде позбавлений можливості визначити межі судового розгляду, дати оцінку обставинам, які в обвинувальному акті не вказані (або ж слідчим не встановлені), але мають істотне значення для кримінального провадження.
Частина друга статті 191 КК України, за якою стороною обвинувачення кваліфіковано дії ОСОБА_7 , визначає кримінальним правопорушенням привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (частина четверта дії, в тому числі передбачені частиною другою цієї статті, якщо вони вчинені у великих розмірах); частина перша статті 366 цього Кодексу складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
У цьому кримінальному провадженні для встановлення події кожного кримінального правопорушення, мотиву, мети, ступеня їх суспільної небезпечності істотне значення мають відомості про обставини, які безпосередньо передували і супроводжували події, в тому числі ті, які давали підстави кваліфікувати дії обвинуваченого, як привласнення чужого майна (а не його розтрату чи заволодіння ним або шахрайство, передбачене відповідною частиною ст. 190 КК України), у їх послідовності і взаємозв`язку.
У разі, якщо такі ж показання ОСОБА_7 дав на стадії досудового розслідування, слідчий, як випливає зі змісту ст. 91 КПК України, був зобов`язаний їх перевірити, визначитись у питанні чи відповідають вони дійсності, в якій мірі, підтвердити чи спростувати їх доказами і встановлений результат у вигляді обставин, які мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України) викласти в обвинувальному акті разом з іншими фактичними обставинами кримінального правопорушення.
Відсутність в обвинувальному акті чіткого викладу всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають значення для кримінального провадження, як їх вважають установленими слідчий і прокурор, в тому числі про те, завдяки чому і в який спосіб обвинувачений увійшов у довіру до потерпілих, якими аргументами переконав достроково розірвати договори і укласти нові, у який спосіб отримав доступ до готівки, як її привласнив і нею розпорядився, з якою метою склав, кому видав і як використав завідомо неправдиві документи, позбавляє суд та інших учасників кримінального провадження можливості правильно зрозуміти ці обставини, зіставити їх з формулюванням обвинувачення, з`ясувати для себе чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді забезпечення доведеності вини саме в тому кримінальному правопорушенні (правопорушеннях), в яких особа обвинувачується.
Вказані недоліки також зазначено і в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 15.01.2020 року.
За таких обставин клопотання захисника ОСОБА_6 слід задовольнити та обвинувальний акт та змінений обвинувальний акт з додатками у даному кримінальному провадженні слід повернути прокурору.
Керуючись ст. 291, ч. 3 п. 3, ч. 4 ст. 314, ч.1 ст. 372, ст. 392 КПК України,

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Повернути обвинувальний акт та змінений обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272 від 30.04.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України прокурору Берегівської місцевої прокуратури.
Запобіжним заходом щодо ОСОБА_7 залишити заставу.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1