ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1395/20 Справа № 189/2582/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000453 відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дебальцеве Васильківського району Дніпропетровської області, українець, громадянин України, освіта середня-спеціальна, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, депутатом не являється, раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Комунального закладу «Синельниківська центральна районна лікарня» кошти, затрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 в розмірі 745,69 грн.
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 22500,00 грн. - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням в розмірі 30000,00 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 04 травня 2015 року о 02 год. 33 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, керував незареєстрованим мотоциклом марки «Ліфан» без д.н., з об`ємом двигуна 150 см?, чим порушив вимоги п. 2.1 Правил дорожнього руху: «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб», а також вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху: «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння…».
Рухаючись на даному мотоциклі у вказаний час по вул. 40 років Жовтня смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області зі сторони вул.Кірова в напрямку вул. Леніна, ОСОБА_8 із-за наявності пішохода ОСОБА_9 , яка стояла на смузі руху мотоцикла, та становила перешкоду для його руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_9 , яка в порушення вимог п. 4.14 Правил дорожнього руху: «Пішоходам забороняється: г) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху», стояла на проїжджій частині дороги.
Внаслідок наїзду ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому променевої кістки ліворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи №129-2015 р. Е від 11 серпня 2015 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
Згідно висновку судової-автотехнічної експертизи №70/27-34 від 26 листопада 2015 року, водій мотоцикла «Ліфан» ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою мотоцикла до місця наїзду. В даній дорожній обстановці дії водія мотоциклу «Ліфан» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з подією даної ДТП.
Вказані умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження кваліфікуються за ч. 2 ст. 286 КК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання та звільнення від нього скасувати, ухваливши в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В іншій частині прокурор просив вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що призначене судом першої інстанції покарання із звільненням від його відбування не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через свою м`якість.
Окрім цього, прокурор зазначає, що судом першої інстанції при призначенні факультативного додаткового покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати траспортними засобами не було враховано, що обвинувачений від початку, вчиняючи кримінальне правопорушення, такого права не мав.
Захисник обвинуваченого в своїй скарзі просить вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що в ході розгляду кримінального провадження вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не знайшла свого обґрунтованого підтвердження.
Захисник обвинуваченого зазначає, що безпідставно та навмисно слідчим в ході досудового розслідування не було допитано свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були присутні на місці ДТП, хоча сам обвинувачений заявляв клопотання про їх допит. Необґрунтованим, на думку захисника, є і критичне ставлення суду до показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які надали покази стосовно обставин кримінального провадження.
Також, суперечним є дані слідчого щодо швидкості руху обвинуваченого, так слідчий зазначав про швидкість руку 20 км/год, в той час, як всі свідки та сам ОСОБА_8 показали, що останній рухався зі швидкістю 60 км/год. Вказані дані взяті до уваги при автотехнічній експертизі в ході досудового слідства не були, що мало принципово важливе значення при встановленні всіх обставин кримінального провадження.
Окрім цього, захисник звертає увагу на те, що відповідно до показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та показів обвинуваченого, вбачається, що ОСОБА_8 до місця зіткнення мотоцикла з пішоходом, деяку відстань мотоцикл завалений на лівий бік сунувся юзом, що свідчить про те, ще обвинувачений намагався гальмувати і впав ще до наїзду на потерпілу, в інакшому випадку, у потерпілої повинні були б утворитися тілесні ушкодження вище гомілки.
Як показали ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , потерпіла стояла і повний зріст на смузі руху мотоцикла в нерухомому стані, була розташована обличчям в напрямку правого узбіччя, якщо дивитись зі сторони руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_8 , отже правим боком до травмуючого предмету, якщо таким вважати мотоцикл, а тому, на думку захисника, незрозумілим є згідно висновку судово-медичної експертизи у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої великогомілкової кістки, перелому променевої кістки ліворуч, тобто всі нижче коліна.
В даному випадку в потерпілої відсутні будь-які тілесні ушкодження тулубу, тазу, спини, стегон та іншого, що розташовано вище гомілки, які б були характерні для удару мотоцикла, який рухається з правої сторони від потерпілої на колесах.
З протоколу огляду місця події та схеми до нього видно, що мотоцикл раніше впав, а потім вже рухаючись в лежачому стані вдарив потерпілу, що підтверджується також характером тілесних ушкоджень, які знаходяться в районі ступні. На думку захисника, викликають сумніви свідчення ОСОБА_15 , яка показала, що момент ДТП потерпіла стояла за 1,5 метра від неї та з кимось розмовляла, проте ця особа, з якою розмовляла потерпіла в ході досудового розслідування встановлена та допитана не була.
З викладеного виходить, що свідчення свідка ОСОБА_14 та покази самої потерпілої викликають обґрунтовані сумніви, повністю протирічать матеріалам кримінального провадження, свідченням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , показам самого обвинуваченого та висновкам комплексної експертизи, яка була призначена судом.
Також, захисник вважає, що досудове розслідування було проведено необ`єктивно, із звинувачувальним нахилом, оскільки чоловік потерпілої в минулому був працівником поліції, колегою слідчого, його товаришем, тому слідство завершилось обвинувальним актом.
Окрім того, в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не погоджується зі стягнутими судом першої інстанції з ОСОБА_8 судовими витратами на залучення судових експертів.
А саме, на думку захисника, сума зазначена вироком про стягнення з ОСОБА_8 на користь КЗ Синельниківська центральна районна лікарня, які затрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 в розмірі 745,69 гривень стягненню не підлягають, оскільки вказана сума була виплачена мамою ОСОБА_8 на рахунок лікарні відразу, як потерпіла була виписана з лікарні. Також, не погоджується захисник із стягненням з обвинуваченого суми в розмірі 5135,43 грн., яка була сплачена ОСОБА_8 , оскільки згідно повідомлення, отриманого з Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи в грудні 2017 року, проведення комплексної судово-медичної експертизи та судової автотехнічної експертизи можливо було тільки після сплати на рахунок вказаного закладу суми рівну 5135,43 грн. Вказану суму сплатив ОСОБА_8 , після чого була проведена експертиза.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її необґрунтованість та безпідставність.
Захисник в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, обвинувачений також підтримав апеляційну скаргу свого захисника. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора захисник та обвинувачений в судовому засіданні заперечували, посилались на те, що підстави для ухвалення нового вироку відсутні.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286 КК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на наступне.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_8 повного та неупередженого судового розгляду, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався.
Так, суд першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження докази, зокрема, на висновок судової автотехнічної експертизи №70/27-34 від 26 листопада 2015 року, згідно якого: в даній дорожній обстановці водій мотоцикла «Ліфан» ОСОБА_8 мав технічні можливості запобігти наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування зупинкою мотоцикла до місця наїзду при заданих вихідних даних; в даній дорожній обстановці дії водія мотоцикла «Ліфан» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, знаходилось в причинному зв`язку з подією даної ДТП. В діях водія мотоцикла «Ліфан» ОСОБА_8 при заданому механізмі події, невідповідностей вимогам п.п.12.2 Правил дорожнього руху не вбачається; для оцінки дій пішоходів, не потрібно застосування спеціальних технічних пізнань, тому оцінити дії пішохода ОСОБА_9 органи розслідування можуть самостійно, стосовно до вимог гл. 4 (Обов`язки і права пішоходів) Правил дорожнього руху України.
При цьому, згідно висновку №70/27-34 від 26 листопада 2015 року, експертами за вихідні дані було взято швидкість руху мотоцикла Ліфан в момент виявлення пішохода на проїжджій частині 20 км/год., а швидкість руху мотоцикла в момент наїзду на пішохода 60 км/год. Вказані дані для проведення експертного дослідження було задано постановою слідчого СВ Покровського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про призначення судово-автотехнічної експертизи від 18 листопада 2015 року.
Водночас, слід звернути увагу, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме, показів обвинуваченого та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , які були надані ними в ході судового провадження, а також, на стадії досудового розслідування та зафіксовані у відповідних протоколах допиту, вбачається, що в момент наїзду на потерпілу ОСОБА_8 рухався зі швидкістю приблизно 60-80 км/год.
Так, обвинувачений в ході судового провадження показав суду, що 04 липня 2015 року близько 02.30 год. він в смт. Покровське рухався по вул. 40 років Жовтня на мотоциклі, швидкість руху якого була 40 км/год. до перехрестя, а після перехрестя 60 км./год. На перехресті пригальмував та проїхавши перехрестя, він побачив групу людей з 5-6 чоловік, які стояли приблизно посередині проїзної частини. Зразу за вказаною групою людей він побачив жінку, яка стояла приблизно посередині проїзної частини дороги. Він спочатку намагався її об`їхати, але так як в зустрічному напрямку рухався автомобіль, то він повернув кермо вправу сторону, одночасно застосовуючи гальмування, здійснив наїзд на пішохода та втратив свідомість.
Відповідно до протоколу додаткового допиту водія мотоцикла Ліфан ОСОБА_8 , останній в момент наїзду на потерпілу рухався зі швидкістю 60 км/год.
Свідок ОСОБА_14 показала суду, що 04 липня 2015 року близько 2 год. 30 хв. вона разом з потерпілою ОСОБА_9 знаходилася біля магазину «АТБ» в смт. Покровське. У вказаний час, вона разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_17 стояли на правій стороні проїжджої частини, на відстані близько 10 метрів від будівлі магазину «АТБ» в напрямку вул. Леніна. Вона знаходилася на правій стороні проїжджої частини (по ходу руху в напрямку перехрестя з вул. Леніна) на відстані близько 3 метрів від правої бордюри, а ОСОБА_9 стояла від неї на відстані близько 1,5 метра в напрямку центру проїжджої частини та передньою поверхнею тулубу була направлена до правої бордюри (по ходу руху в напрямку перехрестя з вул. Леніна) на півоберта в ліву сторону. Приблизно о 2 год. 30 хв. вона почула звук двигуна мотоцикла, який рухався зі сторони вул. Горького смт. Покровське. По звуку двигуна вона встановила, що мотоцикл рухався з великою швидкістю. Самого мотоцикла вона спочатку не бачила, так як в напрямку нього не дивилася. Через декілька секунд вона побачила світло фар вказаного мотоцикла. Через мить в її полі зору появився мотоцикліст, який рухався прямолінійно, приблизно посередині проїжджої частини, зі швидкістю близько 70-80 км/год. при ввімкненому світлі фари, але чи дальньому чи ближньому, вона не встановила
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що 04 липня 2015 року близько 2 год. 30 хв. він разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 знаходилися біля магазину «АТБ» в смт. Покровське (були в тверезому стані). Через деякий час він почув звук двигуна мотоцикла, який рухався зі сторони вул. Горького в їх напрямку. По звуку було чути, що мотоцикл рухався з великою швидкістю, тобто не менш ніж 70-80 км/год.
Свідок ОСОБА_16 суду показав, що 04 липня 2015 року близько 2 год. він разом з ОСОБА_20 знаходився біля магазину «АТБ» в смт. Покровське Покровського району. Близько 02 год. 30 хв. він почув звук двигуна мотоцикла, який рухався по вул. 40 років Жовтня, зі сторони вул. Горького в напрямку вул. Леніна. По звуку двигуна він зрозумів, що мотоцикл рухався з великою швидкістю, тобто близько 80 км/год. Було чути, що мотоцикліст перед перехрестям з головною вул. Кірова швидкості руху не знижував.
На вищевказані розбіжності, які мали принципово важливе значення при встановленні всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції уваги не звернув, не усунув їх при розгляді кримінального провадження та не встановив на підставі чого слідчим СВ Покровського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області в постанові про призначення судово-автотехнічної експертизи від 18 листопада 2015 року в якості вихідних даних даних було взято саме швидкість руху мотоцикла Ліфан в момент виявлення пішохода на проїжджій частині 20 км/год., а в момент наїзду на пішохода 60 км/год., незважаючи на те, що задані слідчим дані суперечать матеріалам кримінального провадження та показам свідків і самого обвинуваченого.
Окрім цього, слід звернути увагу, що ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року було задоволено клопотання захисника обвинуваченого про призначення комплексної судово-медичної та судової автотехнічної експертизи та доручено її проведення Харківському науково-дослідному інституту судових експертів ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №19957 від 29 листопада 2018 року, вбачається, що надати відповіді на поставлені ухвалою суду експертам питання неможливо, оскільки судом не було задано вихідних даних, ані швидкості руху мотоцикла, ані швидкості руху потерпілої та відстані яку вона подолала до моменту зіткнення із мотоциклом, вийшовши на проїжджу частину.
Таким чином, в порушення вимог ст. ст. 410, 411 КПК України суд першої інстанції провів неповний судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, ухвалив рішення, яке не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тобто, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги факти, зокрема, щодо швидкості руху мотоцикла під керуванням обвинуваченого, які мають істотний вплив на висновки щодо винуватості ОСОБА_8 ..
Колегія суддів позбавлена можливості усунути вказані розбіжності, з`ясувати всі обставини справи та дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження докази, оскільки жоден із учасників кримінального провадження клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, у зв`язку з тим, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями не заявляв. Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог пунктів 4 і 7 ч. 2 ст. 412 і п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Щодо доводів апеляційних скарг прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також доводів захисника про те, що в ході розгляду кримінального провадження вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не знайшла свого обґрунтованого підтвердження, то такі доводи учасників кримінального провадження підлягають перевірці судом першої інстанції під час здійснення нового розгляду.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409-412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4