Справа №636/40/18
Провадження №1-кп/636/134/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні в залі об`єднані кримінальні провадження за №0001659 від 08.10.2017 року, №0001999 від 24.11.2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, такого, що офіційно не працює, не одружений, раніше судимого:

- 25.05.2015 року за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 66 КК України до 200 годин громадських робіт;
- 28.11.2017 року за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
1. ОСОБА_4 в серпні 2017 року, точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, в денний час доби на смітнику біля с. Башкирівка, Чугуївського району, Харківської області, на відстані 100 метрів від вулиці Горішного м. Чугуєва в сторону автодороги Харків-Київ- Довжанськ, знайшов чотиригранний штик, голкоподібної форми з кріпленням до гвинтівки системи Мосіна. При цьому, маючи прямий злочинний намір на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, розуміючи, що даний предмет відноситься до холодної зброї, залишив його при собі. В подальшому ОСОБА_4 01.12.2017 року в період часу з 09 години по 10 годину 20 хвилин, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу спрямованого на носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, порушуючи вимоги постанови КМУ за №576 від 12.10.1992 року «Про затвердження Положення про дозвільну систему» та Наказу МВС України за №622 від 21.08.1998 року «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощенної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумових чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поклав у правий рукав своєї куртки вищевказаний чотиригранний штик, голкоподібної форми з кріпленням до гвинтівки та прибув у громадське місце неподалік території автовокзалу м. Чугуєва, біля 3-го під`їзду будинку №2 по вул. Жадановського м. Чугуєва Харківської області.
01.12.2017 року в ході складання працівниками поліції протоколу огляду місця події за адресою: Харківська область, Чугуївський район, м. Чугуїв, вул. Жадановського, будинок №2, навпроти 3-го під`їзду, в присутності двох понятих у ОСОБА_4 вилучено чотиригранний штик, голкоподібної форми з кріпленням до гвинтівки, який, відповідно до висновку криміналістичної експертизи холодної зброї за №730х від 08.12.2017 року - є військовим багнетом до магазинної гвинтівки системи Мосіна калібру 7,62-мм зразку 1891/1930 рр. виробництва СССР, та належить до бойової клинкової холодної зброї колючої дії. Багнет виготовлений промисловим способом.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 263 ч. 2 КК України, як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
2. Також, 08.10.2017 року близько 01 години ОСОБА_4 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, знаючи власника домоволодіння ОСОБА_7 та його розпорядок доби, місце де ОСОБА_7 ставить свій велосипед «Україна» зеленого кольору та те, що на хвіртці, через яку здійснюється вхід на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , відсутній замикаючий пристрій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник на територію зазначеного домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав велосипед «Україна» зеленого кольору, в справному технічному стані, що належить потерпілому ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи за №5675 від 20.12.2017 року, матеріальну шкоду на суму 650 (шістсот п`ятдесят) грн.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 185 ч. 3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та поєднана з проникненням у сховище.

3. Також 24.11.2017 о 4 годині ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом збагачення за рахунок інших осіб, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими для сторонніх осіб, в с. Леб`яже Чугуївського району Харківської області, з території молочного товарного комплексу, що належить агрофірмі ТОВ «Лебежанська» та розташований по вулиці Миру 50А, повторно, шляхом вільного доступу заволодів металевими виробами, загальною вагою 49 кг 100 г, а саме: виробами з метало профілю розміром 2х02 м у кількості двох штук, метало профілю розміром 1,6x0,2 м у кількості однієї штуки, шляхом демонтування їх від огорожі та листом чорного металу розміром 2x1,7 м, який знаходився на території молочно товарного комплексу. Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим завдав матеріальної шкоди ТОВ «Лебежанська», відповідно до висновку товарознавчої експертизи за №63 від 28 листопада 2017 року, на суму 216 (двісті шістнадцять) гривень 04 копійки.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 185 ч. 2 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Від потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілого ТОВ «Лебежанська» ОСОБА_8 до суду надійшли заяви, в яких останні просили суд розглянути справу за їх відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають.
Суд, відповідно до ст. 325 КПК України, заслухавши думку учасників судового провадження, прийшов до висновку щодо можливості за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини під час судового розгляду і вирішив провести судовий розгляд без них.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 263 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердивши обставини вчинення ним вище зазначених кримінальних правопорушень, вказавши час, місце та спосіб їх вчинення.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів об`єднаних кримінальних проваджень, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінальних проваджень, що характеризують особу ОСОБА_4 , приходить до висновку, що вина обвинуваченого, що виразилась у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу по першому епізоду; у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та поєднаній з проникненням у сховище за другим епізодом та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно за третім епізодом - доведена повністю. Дії обвинуваченого за 1 епізодом підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 263 КК України, за 2 епізодом за ч. 3 ст. 185 КК України, за третім епізодом за ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він судимий, офіційно не працює, неодружений, утриманців не має, зареєстрований та проживає за різними адресами, за місцем фактичного мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. ч. 2, 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 263 КК України у межах санкцій частин цих статей.

Крім того, судом встановлено, що 28.11.2017 року обвинувачений засуджений вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць.
Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України (епізод крадіжки у ОСОБА_7 ) та ч. 2 ст. 185 КК України (епізод крадіжки у ТОВ «Лебежанська») обвинувачений вчинив до ухвалення вироку відносно нього Чугуївським міським судом Харківської області від 28.11.2017 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України після його ухвалення.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до п. 25 ППВСУ за №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»: коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, один з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.

Отже, у такому випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії:

1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку;

якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК);

3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК);

4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК);

6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК).

Виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

Вказаний висновок випливає зі змісту Постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 25.06.2018 року у справі за №511/37/16-к.

Оскільки обвинувачений 28.11.2017 року засуджений Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 389 КК України, із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць, а кримінальні правопорушення за 2 та 3 епізодами вчинив до постановлення зазначеного вироку, тому суд при призначенні покарання за цими епізодами застосовує правила ч. 4 ст. 70 КК України, тобто вважає необхідним призначити покарання за сукупністю злочинів із застосуванням ст. 72 КК України.

Крім того, оскільки обвинувачений кримінальне правопорушення за 1 епізодом скоїв після ухвалення вироку Чугуївським міським судом Харківської області від 28.11.2017 року, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним призначити йому остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків. Вищезазначене також узгоджується з позицією колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду, висловлену в ухвалі від 26.11.2019 року.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Таким чином суд, врахувавши дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи вище приведене, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому потрібно обрати покарання в межах санкцій частин 2 та 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 70, ст. 71 та ст. 72 КК України у виді позбавлення волі.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_4 до цього вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 185 та 389 КК України. Разом з цим обвинувачений визнав вину у скоєному в повному обсязі, щиро кається, потерпілий ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_8 жодних претензій матеріального та морального характеру до нього не мають. Таким чином суд приходить до висновку, що обвинувачений зробив для себе певні висновки і вживає для цього певні заходи.

При цьому слід мати на увазі, що розкаяння передбачає окрім визнання особою факту вчинення злочинних протиправних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Визнання вини ОСОБА_4 як під час досудового розслідування так і в суді на думку суду є свідченням його щирого каяття, так як на протязі тривалого часу він повністю визнавав свою причасність до крадіжок та носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, давав правдиві та щирі покази під час досудового розслідування та в суді.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, врахувавши тяжкість вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, дані про особу винного, зваживши на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, відсутність жодних претензій до обвинуваченого з боку потерпілих, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому мінімального покарання у межах санкцій статей 185 та 263 КК України, із застосуванням ст. ст. 70,71,72 КК України.
На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільного позову не заявлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи за №5675 від 20.12.2017 року в сумі 395,48 грн.; за проведення судово-криміналістичної експертизи холодної зброї за №730х від 08.12.2017 року в сумі 494,35 грн., а всього 889,83 грн.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 28.12.2017 року відносно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який потім було неодноразово продовжено. У зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, суд вважає за необхідне продовжити йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України (за 2 та 3 епізодами), та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 28.11.2017 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України (за 1 епізодом), та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 28.11.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу, обраного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття призначеного ОСОБА_4 покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі належить рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 28.12.2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту взяття його під варту, тобто з 28.12.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у загальному розмірі 889,83 грн.

Речові докази: колесо в зборі (без покришки та камери) з резиновою прокладкою рожевого кольору (яка знаходиться між камерою та ободом колеса), що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 залишити в розпорядженні останнього; чотиригранний штик, голкоподібної форми з кріпленням до гвинтівки, що знаходиться на зберіганні в камері схову Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області знищити; металеві вироби, загальною вагою 49 кг 100 г, а саме: вироби з метало профілю розміром 2х02 м у кількості двох штук, вироби з метало профілю розміром 1,6x0,2 м у кількості однієї штуки, лист чорного металу розміром 2x1,7 м, які знаходяться на зберіганні у представника потерпілого ОСОБА_8 залишити в розпорядженні ТОВ «Лебежанська».

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча