Дата документу 20.02.2020 Справа№ 331/54/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/445/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/54/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.307 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді водія ТОВ «Умвельт-Запоріжжя», при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно умисно придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи наркотичні засоби - канабіс, метадон та психотропну речовину - метамфетамін, з метою їх подальшого збуту на території установи відбування покарання - ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор».

18.11.2017 року ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ГАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , діючи на підставі подорожного листа №004169 від 18.11.2017 року, незаконно умисно перевіз на зазначеному автомобілі вищевказані наркотичні засоби та психотропну речовину та приблизно об 11 годині 45 хвилин ввіз їх на територію охоронюваного об`єкту - ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з метою збуту.

Того ж дня, близько об 11 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на території охоронюваного об`єкту - установи відбування покарання ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перша Ливарна, 36, діючи умисно, достовірно знаючи про властивості наркотичних засобів, психотропних речовин та про заборону їх вільного обігу, незаконно збув ОСОБА_9 , який відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», два поліетиленові пакети, в одному з яких знаходилась психотропна речовина - метамфетамін та наркотичний засіб метадон, а в іншому - наркотичний засіб канабіс.

Після цього, придбані ОСОБА_9 у ОСОБА_7 наркотичні засоби та психотропна речовина, добровільно видані працівникам правоохоронних органів.

Видана ОСОБА_9 речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого становить 285,786 г. в перерахунку на суху речовину.

Видана ОСОБА_9 речовина є психотропною речовиною, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,423 г. (в перерахунку на основу) та наркотичний засіб метадон, маса якого становить 0,439 г. в перерахунку на основу.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.307 КК, як незаконне придбання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, у тому числі особливо небезпечних та психотропних речовин, вчинений у місці позбавлення волі. Йому призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину внаслідок м`якості, просив вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає суспільній небезпеці вчиненого злочину та його тяжкості. Так, суд зазначив, що ОСОБА_7 є годувальником своєї родини, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір похилого віку, і визнав ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину. Проте, вказані обставини є лише ствердженням сторони захисту, яке не має документального підтвердження. У зв`язку з цим, ці обставини не можна вважати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, наявність неповнолітніх дітей та матері похилого віку не стало для ОСОБА_7 перешкодою до вчинення тяжкого злочину. Також зазначав, що злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин завдають великої шкоди здоров`ю громадян. Тому особи, які їх вчиняють повинні понести адекватне та справедливе покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі прокурор вважав, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання безпідставно застосував положення ст.69 КК, оскільки обставини, на які послався суд в обґрунтування такого свого рішення, нічим не підтвердженні, а відтак не можуть бути визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із такими доводами прокурора виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що районний суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК, врахував обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а також дані про особу обвинуваченого.

Зокрема судом враховано, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживає однією родиною із сім`єю та матір`ю похилого віку, яка потребує догляду та перебуває на утриманні обвинуваченого. Також врахував суд і ті обставини, що обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштований, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Врахувавши усі зазначені в сукупності обставини, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.307 КК. З таким рішенням погоджується і колегія суддів. При цьому судова колегія, керуючись ч.2 ст.404 КПК, за наявності вищенаведених обставин, які дають право суду призначити покарання нижче від найнижчої межі, приймаючи до уваги положення ст.ст.50, 65 КК, вважає за можливе визначити строк покарання навіть меншим, ніж призначив суд першої інстанції.

До заперечень апеляційної скарги прокурора про те, що обставини, на які послався суд першої інстанції як на підстави для застосування положень ст.69 КК, документально не підтвердженні, колегія суддів ставиться критично. Адже матеріали кримінального провадження містять в собі копії свідоцтва про шлюб, свідоцтв про народження, характеристики ОСОБА_7 з місця мешкання, довідки з місця роботи обвинуваченого та довідки про стан здоров`я ОСОБА_10 .

Разом з тим, доводи прокурора в апеляційній скарзі про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, є слушними.

Так, відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Як вбачається зі змісту вироку, суд, призначаючи обвинуваченому покарання та звільняючи його від відбування такого покарання на підставі ст.75 КК, послався на ті самі обставини, які пом`якшують покарання, що були враховані при застосуванні положень ст.69 КК, що, на переконання колегії суддів, є неправильним. Адже врахування одних і тих же обставин справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, так і положень ст.75 КК є недостатнім.

Крім того, районним судом не було враховано, що при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, мають бути належним чином досліджені й оцінені всі обставини, які мають значення для справи. Зокрема, суд повною мірою не врахував тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК є тяжким, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив збут наркотичних засобів та психотропних речовин у місця позбавлення волі, що суттєво збільшує суспільну небезпеку вказаного злочину.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК за обставин, встановлених судом першої інстанції, є безпідставним. У зв`язку з чим, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуваний вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначеного покарання змінити, а в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_7 і приведення вироку до фактичного виконання.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 18.11.2017 року по 21.11.2017 року включно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4