ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 657/1271/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/236/20 Доповідач: ОСОБА_2 УХВАЛА
29 січня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, до арешту зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє:
20.09.2013 року Каланчацьким районним судом Херсонської області за ч.1 ст.70, ст. 72, ч.1 ст.71, ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 185 КК України до 06 років 06 місяців позбавлення волі.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 грудня 2019 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 до 07 березня 2020 року.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням волі.
ОСОБА_7 зазначає, що прокурором не надано доказів існування будь яких ризиків, а в ухвалі не вмотивовано наявність підстав, з яких суд дійшов висновку про те, що заявлені ризики не зменшились.
Зазначає, що розгляд клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно нього проведено формально, а обмеження свободи є порушення його конституційних прав, що являється неприпустимим.
Крім того, наголошує, що судом в порушення вимог ст. 197 КПК України йому продовжено строк тримання під вартою, більш ніж на 60 днів, тобто з грубим порушенням вимог зазначеної норми КПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
У відповідності до приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд виходив із того, що ризики, які мали місце як при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , так і до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.
На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам у разі незастосування запобіжного заходу.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відсутні підстави для відмови в продовженні строку запобіжного заходу, як на тому наполягає апелянт, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Твердження апеляційної скарги про неодноразовість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не свідчать про наявність правових підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу. Такі доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і не знайшли підстав для врахування.
Вказівки апелянта про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, є припущеннями та не доведені безпідставні. Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого, умисного, корисливого злочину, був звільнений умовно достроково, однак належних висновків для себе не зробив та знову обвинувачується у вчиненні тяжкого, умисного, корисливого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, не працевлаштований, тобто відсутні відомості про наявність у особи міцних соціальних зв`язків та постійного джерела прибутку, що достовірно свідчить про наявність ризиків вчинення особою інших злочинів, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, з підстав загрози покарання у виді позбавлення волі в разі визнання його винуватим, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу або відмови в його застосуванні.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Однак, доводи апеляційної скарги про порушення судом, визначених ст. 197 КПК України, строків продовження запобіжного заходу заслуговують на увагу.
Так, під час продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції визначив термін дії ухвали до 07 березня 2020 року, однак, у відповідності до положень ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Натомість, суд, при визначенні строку дії оскаржуваної ухвали про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не дотримався, зазначених вище вимог закону та визначив строк тримання під вартою понад шістдесят днів з дня постановлення оскаржуваної ухвали, що являється грубим порушенням вимог закону.
З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності правових підстав для продовження запобіжного заходу не ґрунтуються на матеріалах провадження, водночас доводи ОСОБА_7 , щодо порушення судом вимог ст. 197 КПК України при продовженні йому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вбачає підстави для зміни оскаржуваної ухвали, яка постановлена із порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу належить задовольнити частково.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404,405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 грудня 2019 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - змінити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів з 11 грудня 2019 року по 08 лютого 2020 року, включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: