ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіренськ Іркутської області, громадянина Російської Федерерації,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 січня 2020 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його особу, посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не припинили існувати.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання захисника про обрання відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що рішення про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та суперечать практиці ЄСПЛ. На переконання адвоката, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений фактично був затриманий 15 червня 2017 року у міжнародному пункті пропуску Кучурган та з часу застосування щодо нього запобіжного заходу він тримається під вартою близько 2 років та 2 місяців, що з рахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 21 листопада 2015 року складає близько 4 років 4 місяців. Адвокат вважає, що таке тривале тримання особи під вартою, за відсутності вироку, порушує принцип презумпції невинуватості, перешкоджає безсторонньому та неупередженому розгляду справи й оцінці доказів, а також вказує не відповідає критерію розумності. Окрім цього, захисник звертає увагу на те, що фактично ОСОБА_7 відбув покарання, призначене йому за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, проте суд цим обставинам належної оцінки не надав та не врахував, що в цій частині обвинувачення ОСОБА_7 свою вину визнав і щиро розкаявся. Необґрунтованим з позиції захисту також є й ризик переховування обвинуваченого. Адвокат зазначає, що ОСОБА_7 намагався перетнути кордон України з підробними документами тоді, коли щодо нього не здійснювалось кримінальне переслідування, а з пояснень останнього вбачається, що мотивом його поведінки була потреба у поверненні додому, оскільки документи ним були втрачені. Щодо інших, зазначених судом ризиків, то і вони не є такими, що об`єктивно існують. Адвокат зауважує, що суд не врахував наявність у обвинуваченого міцних соціальних, а також не звернув увагу на відсутність доказів, якими прокурор обґрунтовує їх існування.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Так, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження 12 листопада 2019 в судовому засіданні Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження застосування виключного запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
Так, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу ОСОБА_7 , та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання останнього під вартою та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи захисника про тривале перебування обвинуваченого під вартою не заслуговують на увагу, як такі, що висновків суду про існування встановлених судом ризиків не спростовують.
Інших доводів, які б вказували на надмірну суворість застосованого запобіжного заходу стороною захисту наведено не було.
Колегія суддів звертає увагу на те, що наявність даних про перетин кордону України з порушенням вимог закону і вказує на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
За цих умов, відомості про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків вплинути на судове рішення не можуть. Ці обставини хоча і мають враховуватись судом, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в даному випадку з огляду на тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та обставини їх вчинення не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Твердження захисника про відсутність зазначених судом в ухвалі та слідчим - у клопотанні ризиків не заслуговують на увагу, оскільки розгляд кримінального провадження наразі триває, а обставини, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились.
Всі викладені стороною захисту апеляційні доводи були предметом дослідження судом при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4