Справа № 128/2447/18
Провадження №11-кп/801/1514/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000582 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого:
18.12.2002 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців;
14.10.2003 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць;
25.12.2008 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.162 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.;
09.11.2009 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.2 ст.289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років;
13.01.2015 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до 1-го року позбавлення волі. Звільнився умовно-достроково на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2016 року;
14.12.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2 ст.345 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років, з застосуванням ст.75 КК України. Звільнений від відбуття покарання з випробуванням строком на 3 роки;
10.01.2019 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ст.395 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 5 місяців;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 років.
За ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з врахуванням покарання призначеного Шаргородським районним судом Вінницької області від 10.01.2019 року визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 років.
За ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом приєднання частини невідбутого покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2017 року у вигляді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців,
Строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано з моменту затримання з 17.08.2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 , 05.06.2018 близько 22:30 год., маючи незняту і непогашену судимість за вчинення умисного злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2017, перебуваючи на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин зі своїм вітчимом ОСОБА_9 з яким вони спільно проживають, під час чергової словесної суперечки з ним, маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що ОСОБА_9 є особою похилого віку, тримаючи у правій руці ніж, який він попередньо взяв з полиці підсобного приміщення вказаного домогосподарства, підійшов до ОСОБА_9 та наніс йому один удар ножом у ліву пахвову ділянку. Після вказаних дій ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину, а ОСОБА_9 було госпіталізовано до торакального відділення ВОКЛ ім. М.І.Пирогова.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 933/935 від 13.08.2018 своїми умисними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани пахвової ділянки зліва з пошкодженням лівої пахвової вени, яке виникло від дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості, за ступенем тяжкості за своїм характером належить до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки ушкодження великої кровоносної судини пахвової вени являлось небезпечним для життя в момент спричинення.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції, перекваліфікувавши його дії з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України, та звільнивши його з під варти на підставі ст.75 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що він в судовому засіданні визнав вину за ст.128 КК України, також пояснив, що потерпілий ОСОБА_9 постійно з ним конфліктує, намагаючись вигнати його з будинку.
05.06.2019 року ОСОБА_9 також почав суперечку з обвинуваченим, чим спровокував його на дії. Він не мав намір спеціально наносити удар ножем потерпілому ОСОБА_9 , а хотів його тільки налякати. Тримаючи ніж у руці, обвинувачений не навмисно наніс потерпілому поранення.
Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили в судовому засіданні, що ОСОБА_9 неодноразово ображав обвинуваченого, гнав його з дому.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні розповіла, що мати ОСОБА_14 , розповіла їй про словесний конфлікт між ОСОБА_9 та нею в день, коли заподіяне тілесне ушкодження.
Не відповідають дійсності покази свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_9 які у своїх показах заперечували той факт, що був конфлікт. Обоє говорили, що обвинувачений мовчки, без підстав, підійшов до потерпілого і наніс йому ушкодження.
Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано що обвинувачений усвідомив тяжкість скоєного злочину, після отримання ОСОБА_9 тілесного ушкодження, сам викликав швидку, дочекався її приїзду, відповідальність за скоєне не уникав. У судовому засідання потерпілий ОСОБА_9 його вибачив, претензій не має; фактичної матеріальної шкоди не завдано; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, визначення початку строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, мотивуючи свої вимоги тим, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин 05.06.2018 року, тобто в період іспитового строку за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2017 року за ч.2 ст.345 КК України (призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування з випробуванням), тому суд першої не призначив останньому покарання за ч.1 ст.71 КК України.
Крім того, до покарання призначеного за новим вироком, судом першої інстанції частково приєднано лише 6 місяців позбавлення волі як невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2017 року, хоча загалом не відбута частина покарання 5 років позбавлення волі, що є занадто м`яким в даному випадку і не відповідає особі обвинуваченого.
Обвинуваченого ОСОБА_8 17.08.2018 року затримано та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, проте судом першої інстанції попереднє ув`язнення останьому у строк покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України не зараховано.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, також просили пом`якшити обвинуваченому призначене покарання, заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого; потерпілого який просив пом`якшити призначене покарання до мінімального, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Юридична кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння за обставин встановлених судом першої інстанції є вірною, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.

Об`єктом злочину передбаченого ст.121 КК України є здоров`я потерпілої особи.
Об`єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками. При цьому, тілесні ушкодження це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.
Суспільне небезпечні дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого.
Кримінальний кодекс розрізняє тілесні ушкодження трьох ступенів: тяжке, середньої тяжкості і легке. Характер і ступінь тілесних ушкоджень на практиці визначаються на підставі відповідних положень Кримінального кодексу та Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених МОЗ.
Зокрема тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння. Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю потерпілої особи.
Об`єктивна сторона злочину за ст.128 КК України характеризується; 1) діями або бездіяльністю; 2) наслідками у вигляді тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеними діянням і наслідками. Відрізняється від заподіяння тяжкого чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень, відповідальність за яке настає за ст. ст. 121 і 122 критерієм необережністю у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.
Згідно показів свідка ОСОБА_14 та власних показів обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , свідомо захопивши ніж з хліву. Обвинувачений показав, що взяв ніж та підійшов до потерпілого впритул, щоб його налякати. Піднявши ніж на рівень грудини ОСОБА_9 він зробив рух рукою та просунув ніж між його рукою та тулубом під пахвою, тобто зробив свідому умисну дію, яка і привела до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, у вигляді колото-різаної рани під лівою рукою у паховій ділянці.
При цьому, рухів назустріч сам потерпілий не робив, та залишався на місці, що виключає можливість випадкового поранення з вини самого потерпілого.
Потерпілі ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_14 , яка була присутня поряд з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час всієї події, давали чіткі та послідовні покази про те, що ОСОБА_8 свідомо та без попередження вдарив ножом потерпілого під ліву руку, в пахову ділянку, підійшовши до нього впритул.
Під час оглянутих у судовому засіданні в суді першої інстанції відеодисків фіксації слідчого експерименту з потерпілим, та свідком ОСОБА_14 , останні показали, що ОСОБА_8 повернувся додому, шукав сестру, не знайшов її, кілька разів виходив, та заходив у будинок, потім взяв у хліві ніж, попрямував до потерпілого, який відбіг від нього до стіни будинку, поряд зі стійкою винограду і там, обвинувачений підійшовши до нього впритул, вдарив ножом під ліву руку.
З відео фіксації слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 вбачається, що обвинувачений сам взяв ножа в хліву, підійшов до потерпілого, підняв ніж до його грудини, що показав на статисті та здійснив поранення потерпілого ножом під ліву руку у ділянку пахви.
Вказані покази свідчать про свідоме нанесення тілесних ушкоджень, виключають злочинну самовпевненість або злочинну недбалість, що свідчить про відсутність підстав для кваліфікації злочину за ст.128 КК України, як того просить у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 .
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України підтверджуються:
-показами потерпілого ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_8 підійшов до нього і нічого не кажучи вдарив ножем під ліву руку в пахву, пішла кров, він скинув сорочку та прижав до рани. В той день сварок між обвинуваченим в нього не було;
-показами свідка ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції пояснила, щоб «Володя не робив біди», однак її син ОСОБА_8 наблизився до її чоловіка ОСОБА_9 та вдарив його ножем під ліву руку своєю правою рукою з ножом. Відразу пішла кров і вона викликала швидку. Раніше син конфліктував з чоловіком, але що трапилось в цей день не розуміє, так як сварок не було. Син після травми голови у 2017 році став агресивним, дратівлим;
-показами свідка ОСОБА_12 , який в суді першої інстанції пояснив, що був присутнім в якості понятого під час слідчого експерименту, обвинувачений ОСОБА_8 розповів, що відбувався конфлікт між ним та ОСОБА_9 , взяв ножа у хліві, та чи хотів залякати, чи вдарити свого вітчима і так зачепив вітчима у ліву сторону тулуба.
Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження, зокрема:
- рапортом Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області від 05.06.2018 року, відповідно до якого 05.06.2018 року надійшло повідомлення зі служби 102, чергового лікаря бригади № 15 ВМС ШМД Сисоєва, про те, що до торакального відділення лікарні ім. Пирогова з тілесними ушкодженнями у вигляді ножового поранення грудної клітки зліва, колото-різаної рани пахвинної ділянки з ліва, доставлений ОСОБА_9 1958 р.н., житель АДРЕСА_1 , якому дані тілесні ушкодження під час сварки спричинив пасинок ножом (т.1 а.с.210);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.06.2018 року від ОСОБА_9 (т.1 а.с.211);
- заявою ОСОБА_14 про надання дозволу на проведення огляду домоволодіння в АДРЕСА_1 та області від 05.06.2018 року (т.1 а.с.212);
- протоколом ОМП від 06.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 з фототаблицями, за яким було оглянуто вказане домоволодіння з виявленням плям бурого кольору на подвір`ї (т.1 а.с.213-219);
- заявою ОСОБА_14 від 11.07.2018 року про надання дозволу на проведення слідчого експерименту на території свого будинковолодіння, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 220);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 з відео фіксацією, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого потерпілий ОСОБА_9 показав, як саме йому було нанесено ножом тілесне ушкодження ОСОБА_8 під ліву руку у пахову ділянку під час події від 05.06.2018 року (т.1 а.с. 221-225), диск відеофіксування слідчої дії було проглянуто у судовому засіданні;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2018 року за участю свідка ОСОБА_14 з відео фіксацією, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого свідок ОСОБА_14 показала, як саме її сином ОСОБА_8 було нанесено ножом тілесне ушкодження її чоловікові ОСОБА_9 під ліву руку у пахову ділянку під час події від 05.06.2018 року (т..1 а.с. 226-230), диск відеофіксування слідчої дії було проглянуто у судовому засіданні;
- заявою ОСОБА_14 від 27.08.2018 року, про надання згоди на проведення слідчих дій, а саме слідчого експерименту на території її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.231);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.08.2018 року за участю ОСОБА_8 з відео фіксацією, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого ОСОБА_8 , показав, як саме ним було нанесено ножом тілесне ушкодження ОСОБА_9 під ліву руку у пахову ділянку під час події від 05.06.2018 року (т.1 а.с. 232-236), диск відеофіксування слідчої дії було проглянуто у судовому засіданні;
- висновком експерта № 933/935 від 13.08.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 мало місце тілесне ушкодження: колото-різана рана пахової ділянки зліва з пошкодженням лівої пахової вени. Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_9 виникло від дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості та по давності утворення відповідає терміну вказаному у постанові про призначення експертизи від 05.06.2018 року. За ступенем тяжкості за своїм характером належить до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки ушкодження великої кровоносної судини пахової-вени являлись небезпечними для життя в момент спричинення (т.1 а.с.. 237-238);
- висновком судово-психіатричної експертизи №274 від 27.08.2018 року відносно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким встановлено, що в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_8 на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_8 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_8 на хронічне душевне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, у нього виявлена легка розумова відсталість ступеня легкої дебільності з порушенням поведінки. ОСОБА_8 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 як недушевнохворий застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1 а.с. 246-249).
Усі вищенаведені докази підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо недоведеності вини останнього у вчиненні даного злочину.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, чого судом першої інстанції не дотримано та призначено покарання розміром, який на думку колегії суддів є надто суворим.

Виходячи з положень ст.65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Так, в судовому засіданні суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише за умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121, ст.70 КК України у виді позбавлення волі на 7 років судом першої інстанції не в повній мірі враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 його молодий вік, позитивну характеристику з місця проживання, щире каяття, з приводу скоєного висловлення жалю, примирення з потерпілим, відсутність будь-яких претензій з боку останнього, прохання потерпілого пом`якшити призначене покарання, зважаючи на що колегія суддів вважає зазначене вище покарання за своєю мірою занадто суворим, та вважає за необхідне його пом`якшити.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається із резолютивної частини оскаржуваного вироку суд першої інстанції фактично застосував положення ст.71 КК України, приєднав ОСОБА_8 частину невідбутого покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області ід 14.12.2017 року, разом з тим, допустився арифметичної помилки та невірно зазначив статтю «70 КК України», замість «ст.71 КК України», а тому вирок в цій частині необхідно змінити та призначити покарання ОСОБА_8 із врахуванням правил, передбачених ст.71 КК України.
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, як того просить у своїй апеляційній скарзі останній, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження до обвинуваченого раніше вже був застосований інститут звільнення від відбування покарання (ст.ст.75,81 КК України), тому призначене судом першої інстанції покарання слід відбувати реально; також немає підстав і для збільшення міри покарання як того просив прокурор, оскільки в ході апеляційного розгляду обвинувачений покаявся у скоєному з потерпілим примирився.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається рішення про початок строку відбування покарання та про залік досудового тримання під вартою.
Вищевказаних вимог суд першої інстанції дотримався та в резолютивній частині оскаржуваного вироку зазначив, що строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання з 17.08.2018 року, а тому доводи прокурора в частині не застосування до обвинуваченого вимог ч.5 ст.72 КК України є безпідставними.
Враховуючи вище наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок необхідно змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407,408, 419 КПК України суд, -

у х в а л и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, із врахуванням вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 10 січня 2019 року, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частини невідбутого покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2017 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 6 років.
В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом