пр. № 1-кп/759/1196/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0004743, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2019 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні зазначене кримінальне провадження

встановив:
Відповідно до вимог ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, в судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки такий строк закінчується 23.12.2019 року.

Прокурор ОСОБА_5 вважав за можливе змінити міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки останній хворіє на тяжке захворювання.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, мотивуючи своє клопотання тим, що обвинувачений ОСОБА_4 , маючи поганий стан здоров`я, тривалий час перебуває під вартою, що в свою чергу свідчить про його фактичне відбуття покарання без обвинувального вироку суду та те, що останній повинен проходити лікування у зв`язку з тяжким захворюванням.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника, зазначивши, що він дійсно хворіє та в умовах слідчого ізолятора не отримує належного лікування.

Вислухавши думку учасників, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосовано до ОСОБА_4 .

Зокрема, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тримання під вартою не повинно бути продовжене лише через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі (Leteliier v. France (Летельєр проти Франції), §51; LA, v. France (LA. проти Франції), § 104; Prencipe v. Monaco (Прансип проти Монако), §79; Tiron v. Romania (Тирон проти Румунії), §§ 41-42).

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v. Moldova (Бекчієв проти Молдови), § 59).

Однак зі плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань (Clooth v. Belgiu (Клоот проти Бельгії), § 44).

ЄСПЛ вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v. Austria (Коймайетер проти Австрії), § 10).

Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від O4.04.2013 р. N Ss i-550/0/4-13, Суд повинен вживати заходів щодо усунення підстави для надходження до ЄСПЛ заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в ЄСПЛ та сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК України

Цим же листом рекомендується при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Враховуючи викладене, з урахуванням наявності у обвинуваченого ОСОБА_4 постійного місця проживання, а також те що останній перебуває на обліку в Київській міській медичній частині з діагнозом: ВІЛ-інфекція, 4 клінічна стадія, орофарінгеальний кандидоз, імуносупресія, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_4 може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, який забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176-178, 183, 193-196, 331, 369 КПК України, суд,

постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до Святошинського районного суду м. Києва за першою вимогою;

- заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 в період доби з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. ранку наступного дня;

- повідомляти суд про зміну місця проживання.

Строк дії ухвали щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_4 у запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби встановити строком на два місяці, тобто до 16 лютого 2020 року, включно.

Роз`яснити обвинуваченому наступне: згідно ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали доручити органам Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1