Справа № 204/160/20
Провадження № 1-кс/204/34/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, востаннє:

-05.07.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч. 2, ст. 187 ч. 2, ст. 71 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України дане покарання поглинене покаранням за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16.06.2009 року. До відбуття 7 років 6 місяців позбавлення волі,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2020 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі за вчинення розбою, маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та у грудні 2019 року став на шлях вчинення умисного кримінального правопорушення проти власності. Так, ОСОБА_5 року близько 23:15 години, знаходячись біля перехрестя вул. Уральської та вул. Наримської в м. Дніпрі, побачив раніше не знайомого йому потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався від перехрестя вул. Робочої та вул. Уральської в м. Дніпрі вниз по вул. Уральській. При цьому у ОСОБА_5 , як у особи, яка раніше вчинила розбій, раптово виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та визначив майно потерпілого ОСОБА_7 як об`єкт свого злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, ОСОБА_5 , наблизився до потерпілого ОСОБА_7 та наніс останньому не менше двох ударів в обличчя, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 впав на землю та втратив свідомість. В подальшому, ОСОБА_5 , скориставшись тим, що воля потерпілого ОСОБА_7 до вчинення можливого опору подавлена, попередньо застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи умисно, з корисливих спонукань та з метою наживи, заволодів чужим майном, що належить потерпілому ОСОБА_7 , а саме: мобільним телефоном Nokia 220 Dual Sim, White, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 . Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду, зі слів потерпілого на суму 500 гривень.

Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, кваліфікуються за ч. 2 ст. 187 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами та матеріалами кримінального провадження.

В діях ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 187 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років.

11.01.2020 по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку ст.ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав, що існує ризик вважати, що ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи особу підозрюваного, а саме те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких кримінальних правопорушень проти власності, в тому числі, розбою, є підстави вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення; та розуміючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та невідворотність покарання, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни показань та таким чином уникнення кримінальної відповідальності за скоєне ним кримінальне правопорушення; враховуючи, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, нікого на утриманні не має, стійких соціальних зв`язків не встановлено, підозрюваний фактично мешкає на території іншого міста, а тому може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Застосування жодного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки більш м`які запобіжні заходи нададуть підозрюваному можливість незаконно перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину.

Враховуючи сукупність вищевикладених обставин слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні повідомив, що він не збирається переховуватися, а тому просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні підтримав позицію підозрюваного.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Стосовно заявленого прокурором ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на свідків та потерпілого, то в судовому засіданні даний ризик не був жодним чином доведений.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд також приходить до переконання про його наявність, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, у тому числі й за аналогічні кримінальні правопорушення, не має постійного місця роботи та доходу, у зв`язку з чим може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено наявність лише двох ризиків передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: що підозрюваний з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, відсутність постійного місця роботи, відсутність стійких соціальних зв`язків, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити новий злочин, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не встановлювати розмір застави в кримінальному провадженні, зокрема у випадку щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 12 березня 2020 року.
Ухвалу направити до Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1