ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6985/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/849/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції - засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Старобільського районного суду Луганської області від 03 січня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі. Вирок набрав законної сили 05 лютого 2019 року.
Початок строку 12 лютого 2019 року. Кінець строку 12 лютого 2020 року.
Виконуючий обов`язки начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» та голова спостереженої комісії при Харківській районній адміністрації Харківської області звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 03 січня 2019 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що на даний час засуджений ОСОБА_7 , своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого повного виправлення, а також матеріали особової справи і дані про особу засудженого не дають суду достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

Не погодившись з рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року та застосувати до нього положення ст. 81 КК України. В обґрунтування своєї вимог ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він працевлаштований до промислової зони установи, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком від 03 січня 2019 року Старобільського районного суду Луганської області, яким він засуджений за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі. Вирок набрав законної сили 05 лютого 2019 року. Початок строку 12 лютого 2019 року. Кінець строку 12 лютого 2020 року.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до характеристики, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 та погодженої із в.о. начальника сектору соціально-виховної та психологічної роботи майором внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджений ОСОБА_7 самостійно прибув до державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» за приписом Старобільського РВ з питань пробації Луганської області, характеризується позитивно, має два заохочення, стягнень не має; з перших днів перебування у виправному центрі за власною ініціативою виявив бажання працювати та працевлаштований різноробом на контрагентському об`єкті ФОП ОСОБА_10 згідно ст. 60 КВК України, до роботи ставиться сумлінно, виконує у повному обсязі поставлені робітничі норми та завдання, дотримується правил техніки безпеки; до виконання робіт із благоустрою ставиться добре, в роботі проявляє розумну ініціативу, дбайливо ставиться до предметів та майна, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням; виконує передбачені законом вимоги персоналу, при виконанні робіт із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, порушень техніки безпеки не допускає; приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених згідно ст. 66 КВК України; за власним бажанням приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення», подає позитивний приклад для інших засуджених; у відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, доброзичливий, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_7 у період часу з квітня 2019 року по липень 2019 року був працевлаштований на контрагентському об`єкті ФОП ОСОБА_10 та отримував заробітну плату.
При детальному дослідженні матеріалів особової справи суд встановив, що засуджений ОСОБА_7 з 12.02.2019 року відбуває покарання в ДУ «Хролівський виправний центр (№140)», де характеризувався позитивно та заохочувався 2 рази.
Отже, при наявності інших позитивних відомостей про засудженого, підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено, виходячи з наступного.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_7 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме був засуджений: - 26 січня 2005 року за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання 30 листопада 2005 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 місяці 4 дні; - 05 січня 2012 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки; - 28 березня 2014 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; - 03 січня 2019 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі.
Отже, засуджений має чотири судимості за злочини проти власності, проти громадської безпеки та злочини у сфері обігу наркотичних засобів психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Окрім того до засудженого ОСОБА_7 раніше застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та звільнення від відбування покарання з випробовуванням, однак засуджений належних висновків для себе не робив та вчиняв нові злочини, в тому числі в період іспитового строку.
Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відповідно до положень п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Так, ОСОБА_7 з 12 лютого 2019 року відбуває покарання в Хролівському виправному центрі №140 і за весь час відбування покарання має лише два заохочення, які були застосовані 11 липня 2019 року та 15 серпня 2019 року, тобто незадовго до звернення виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_11 до суду із зазначеним поданням, що не може безумовно свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Згідно Витягу з протоколу №12 від 26 червня 2019 року засідання комісії державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» з розгляду питань щодо можливості застосування до засудженого заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у порядку ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_7 відмовлено в представленні матеріалів до суду для вирішення питання про можливість застосування до засудженого заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у порядку ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Відповідно до довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_7 був працевлаштований в установі у період часу з квітня 2019 року по липень 2019 року, тобто всього чотири місяці за весь час відбування покарання.
Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Старобільського районного суду Луганської області від 03 січня 2019 року.
З огляду на наведене, матеріали особової справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави колегії суддів вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінка за період відбування покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» свідчать лише про те, що на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.
Таким чином, висновки суду на час розгляду клопотання, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання, є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія с уддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: