Справа № 351/2719/19
Провадження № 1-кп/346/304/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі колегії: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000007 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2019 року до Коломийського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, якому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань присвоєно №0000007, щодо ОСОБА_6 .
Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року дане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.
11 січня 2020 року від захисників обвинуваченого поступило клопотання про повернення обвинувального акту, в якому вони посилаються на те, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення не дотримано. Обставини, які відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належним чином і в достатньому обсязі в обвинувальному акті не викладені. Вказали, що сторона обвинувачення під час викладу фактичних обставин кримінального правопорушення стверджує про наявність у ОСОБА_6 умислу на заволодіння чужими коштами з використанням свого службового становища, а під час викладу правової кваліфікації кримінального правопорушення стверджує, що ОСОБА_6 привласнив чужі кошти з використанням службового становища.
Крім того, стверджують, що обвинувачення є неконкретизованим і в тій частині, що стосується способу заволодіння або привласнення державних коштів і чи взагалі заволодіння або привласнення було фактично здійснене. Не вказано, яким чином і коли ОСОБА_6 заволодів або привласнив кошти, що надійшли на розрахунковий рахунок очолюваного ним товариства, і чи взагалі він це зробив, є зовсім не зрозумілим, що унеможливлює належний захист від висунутого обвинувачення.
Також в обвинувальному акті відсутнє обґрунтування визначення такої кваліфікуючої ознаки службового підроблення як спричинення тяжких наслідків.
Посилаються на те, що в обвинувальному акті також:
- не відображено всіх обставин, встановлених на досудовому слідстві;
-не міститься посилання на закон в частині визначення кваліфікуючої ознаки особливо великого розміру нібито завданої матеріальної шкоди та його розрахунку;
-обвинувальний акт містить суперечливу правову кваліфікацію службового підроблення, в одному випадку вказано частину 2 статті 366 КК України, в іншому ч. 5 ст. 366 КК України.
- не вказано обставини, що пом`якшує покарання, зокрема відшкодування шкоди, завданої злочином;
- не дотримано вимоги п. 3 ч.2 ст. 291 КПК України щодо відомостей про потерпілого (потерпілих).
-містить відомості, які не повинні бути відображені в обвинувальному акті, а саме: персональні дані захисників, інформацію про вручення підозри та запобіжний захід, обраний обвинуваченому.
В підготовчому судовому засіданні прокурор проти повернення обвинувального акту заперечив та пояснив, що в обвинувальному акті умисел і реалізація ОСОБА_6 вказано послідовно. Розбіжності змісту обвинувачення та формулювання кваліфікації можна усунути при судовому розгляді. Стосовно руху коштів, то докази про рух коштів по банківському рахунку ТОВ «Інтербуд» будуть надані під час судового розгляду. Ствердив, що кваліфікуючу ознака вказана вірно відповідно до п.4 примітки ст.. 185 КК України. Вказав, що помилка в частині статті 366 КК України носить технічний характер. Пояснив, що зазначення пом`якшуючих обставин не є імперативним обов`язком. Зазначення в обвинувальному акті даних про підозру та обрання запобіжного заходу не суперечить вимогам КПК України. Вважає, що оцінку доказам та усім обставинам суд зможе надати під час судового розгляду кримінального обвинувачення по суті.
Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов таких висновків.
Частиною 4 ст. 110 КПК України визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, та повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
За змістом положень п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, тобто докладний опис вчинених обвинуваченим діянь із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто короткий виклад суті обвинувачення із зазначенням юридично значимих ознак.
Європейський суд з прав людини у п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, суд вказав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Наведене кореспондується з положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року N8, за змістом яких суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб предявлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Отже, безумовною є вимога про те, щоб обвинувачення та його формулювання повинні бути викладені настільки конкретно, в тому числі з відображенням часу, місця, способу, інших обставин, мотивів вчинення діяння, щоб це забезпечило право на захист.
Вивченням змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_6 встановлено, що ці вимоги при його складанні виконані не були.

Що стосується обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Так, частиною 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
У відповідності до роз`яснень, що містяться п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» у статті 191 КК передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину - привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.
Предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання, тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті - на користь інших осіб, зокрема це може бути відчуження майна іншим особам для споживання, як подарунок чи товар, в обмін на інше майно тощо.
Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем полягає в незаконному оберненні чужого майна на свою користь або на користь інших осіб з використанням службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби.
Однак, в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими (а.с.6-7), вказано:
- «Оцінивши об`єми та обсяги робіт, які необхідно було виконати по об`єкту «Капітальний ремонт дорожнього покриття вул. Шевченка (від буд. №20) в с.Підвисоке Снятинського району Івано-Франківської області (код ДК 021-2015 (CPV) 45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація), у директора ТОВ «ІНТЕР-БУД» ОСОБА_6 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном - бюджетними коштами, розпорядником яких виступив Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА.»;
- «Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння бюджетними коштами, директор ТОВ «ІНТЕР-БУД» ОСОБА_6 ,…..»;
- «У подальшому, ОСОБА_6 з метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння бюджетними коштами….»;
Однак, конкретизуючи формулювання обвинувачення, в обвинувальному акті (а.с.8) вказано: «таким чином своїми умисними діями, які виразились у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинених в особливо великих розмірах, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.»
Таким чином, в обвинувальному акті містяться суттєві суперечності щодо форми вчинення злочину, які виключають одна одну.
Вказане протиріччя суттєво дезорієнтує сторону захисту і суд щодо їх розуміння, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежує процесуальні права учасників судового розгляду ( зокрема реалізації прав обвинуваченого на захист та знати сутність обвинувачення), унеможливлює правильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження. та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, склади злочинів, опис яких міститься у ст. 191 КК України, є матеріальними, тобто є закінченим з моменту заволодіння, привласнення чи розтрати майна.
Проте, як видно з обвинувального акту, при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191 КК України , виклад інкримінованих йому діянь не містить описання моменту заволодіння ним грошовими коштами.
Так, у обвинувальному акті вказано, що:
-30.10.2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби в Івано-Франківській області на підставі платіжного доручення № 1637 від 26.10.2018 року Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА на розрахунковий рахунок ТОВ «ІНТЕР-БУД» № НОМЕР_1 , відкритий у відділенні ПАТ «КРЕДОБАНК» м. Івано-Франківськ, перераховано 420400 (чотириста двадцять тисяч чотириста) грн., у якості авансового платежу на виконання робіт по договору №287 від 25.10.2018.;
- 06.11.2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби в Івано-Франківській області на підставі платіжного доручення №1747 від 05.11.2018 року Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА на розрахунковий рахунок ТОВ «ІНТЕР-БУД» № НОМЕР_1 , відкритий у відділенні ПАТ «КРЕДОБАНК» м. Івано-Франківськ, перераховано 800 850,00 (вісімсот тисяч вісімсот п`ятдесят) грн., як оплату за виконані роботи по договору № 287 від 25.10.2018.

Проте, обвинувальний акт не містить даних ні щодо подальшого руху коштів, факт заволодіння якими інкримінується ОСОБА_6 , після перерахування на рахунок ТОВ «ІНТЕР-БУД», зокрема про зняття їх готівкою з рахунків цього підприємства, ні про те, яке відношення має ОСОБА_6 до підприємства з точки зору його повноважень щодо розпорядження належними підприємству коштами, що має важливе значення, оскільки з моменту зарахування грошей на рахунки вказаного підприємства воно стало розпорядником таких коштів.
Тому зі змісту обвинувального акту незрозуміло, яким чином ОСОБА_6 особисто, як особа, якій інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, отримав гроші з рахунків ТОВ «ІНТЕР-БУД» у своє розпорядження, і чи взагалі отримав, і чи є правильною у зв`язку з цим кваліфікація його дій як закінченого злочину.
Наведене, на думку суду, порушує право обвинуваченого на захист від висунутого йому обвинувачення, якому за положеннями КПК України відповідає обов`язок слідчого, прокурора забезпечити йому можливість реалізації цього права, в тому числі, шляхом чіткого та зрозумілого формулювання висунутого обвинувачення.

Що стосується обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

Стаття 366 КК передбачає відповідальність за службове підроблення, тобто складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК, є настання тяжких наслідків. Згідно з п. 4 Примітки до ст. 364 КК (у редакції від 05 квітня 2001 року) тяжкими наслідками у статтях 364-367 КК, якщо вони полягають у заподіянні матеріальних збитків, є такі, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, в обвинувальному акті, ні при викладі фактичних обставин щодо злочину, передбаченого ст.. 366 ч.2, ні формулюючи обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК, за кваліфікуючою ознакою вчинення кримінального правопорушення, що спричинило тяжкі наслідки, взагалі не вказано в якому розмірі заподіяно матеріальних збитків.

Крім того в обвинувальному акті наявний ряд інших недоліків, що також є підставою для його повернення прокуророві:

-В обвинувальному акті (а.с.8) вказано, що в сукупності ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.5 ст.366 КК України, хоча в КК України відсутня частина 5 статті 366.

-В обвинувальному акті (а.с.9) вказано, що обставин, які пом`якшують покарання підозрюваного ОСОБА_9 , в ході проведення досудового розслідування не встановлено. Однак, відповідно до п.6 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості, зокрема, про обставини, які пом`якшують покарання.

Згідно п.2 ст.. 66 КК України, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди є обставиною, яка пом`якшує покарання.

В той же час, в обвинувальному акті (а.с.9) зазначено, що вчиненим кримінальним правопорушенням потерпілій державі в особі Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА спричинено майнову шкоду 1221250,00 (один мільйон двісті двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят) грн., яку відшкодовано повністю.

- Також судом встановлено, що в обвинувальному акті (а.с.9) зазначено, що вчиненим кримінальним правопорушенням потерпілій державі в особі Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА спричинено майнову шкоду 1221250,00 (один мільйон двісті двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят) грн., яку відшкодовано повністю.
Однак ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, тому не конкретизовано, яким саме кримінальним правопорушенням заподіяна вказана шкода.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд у підготовчому судовому засіданні та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.
Суд вважає, що наведені обставини унеможливлюють призначення судового розгляду даного провадження, у звязку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України.
Крім того, суд вважає за необхідне зауважити наступне.
При поверненні обвинувального акту прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що вказаний обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надає йому ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженостей окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
Керуючись ст.ст. 314, 376 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, якому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань присвоєно №0000007 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_2