Справа № 299/219/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
05.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/4806/301/20 за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.03.2019.

Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючий пекарем хлібобулочних виробів, одружений, який має на утриманні одну малолітню дитину, не судимий, засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ: автомобіль марки «Мерседес-Бенц Спринтер» з реєстраційним знаком Угорської Республіки НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить громадянину Угорської Республіки ОСОБА_10 , ухвалено повернути власнику; судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2860 грн. - стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 15.10.2018 приблизно о 15:10, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Мерседес-Бенц» моделі «Спрінтер» з номерним знаком Угорської Республіки НОМЕР_1 , під час руху ділянкою дороги на спуск у напрямку м. Виноградів навпроти будинку № 27 по вул. Миру в с. Онок, порушив вимоги пунктів 1.10, 2.3 «б», 10.1, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, через неуважність не врахував дорожньої обстановки, не забезпечив безпеку дорожнього руху, безпечний об`їзд перешкоди: череди корів, яка рухалася проїзною частиною дороги назустріч, виїхав на праве узбіччя, де автомобіль зіткнувся з залізобетонною опорою лінії електропередач. Внаслідок зіткнення опора впала на потерпілу ОСОБА_11 1949 року народження, яка сиділа на лавиці біля будинку, та завдала їй тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.
Це діяння ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, вважає призначене покарання зам`яким. В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, пов`язаний з позбавленням життя людини, а отже представляє собою підвищену суспільну небезпеку, а тому потребує реального покарання. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник адвокат ОСОБА_7 зазначає, що вирок, на його думку, є законним, обґрунтованим, справедливим та вмотивованим. Вважає, що суд врахував усі обставини, зазначені прокурором в апеляційній скарзі, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, має авторитет серед мешканців міста, трудолюбивий, врівноважений, працює, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, і дав їм належну оцінку. Крім того, обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, вже під час досудового розслідування повністю відшкодував матеріальні витрати та моральні страждання потерпілій, яка просила застосувати до обвинуваченого покарання не пов`язане з позбавленням волі. Повністю відшкодував ОСОБА_6 і матеріальні збитки, яких зазнав Виноградівський РЕМ. Обставин, які б обтяжували покарання суд не встановив і прокурор в апеляційній скарзі не навів. Просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, запереченнях на неї, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, заперечення проти неї захисника, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, дослідив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Доведеність вини обвинуваченого в учиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюється, і тому апеляційним судом не перевіряється.

Юридична кваліфікація діяння ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, є правильною.

Санкція частини другої статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до засад, визначених у ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Покарання ОСОБА_6 суд призначив у межах санкції статті кримінального закону, у повній мірі врахував обставини справи, зокрема наслідки кримінального правопорушення і ставлення до нього обвинуваченого, навів у вироку переконливі мотиви звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності, щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно, має позитивну репутацію серед мешканців міста, працює, має сім`ю в якій малолітня дитина 2019 року народження, потерпілі претензій ні матеріального ні морального характеру до нього не мають.

Обставин, які обтяжували б покарання обвинуваченого, ні орган досудового розслідування, ні суд не встановили.

Апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про надмірну м`якість призначеного покарання є непереконливими.

Того, що ОСОБА_6 визнав свою провину прокурор в судовому засіданні не заперечив, послався на його показання, як на один з доказів обвинувачення, погодився з обмеженням дослідження доказів допитом обвинуваченого і потерпілої, інших доказів, які доводили б підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_6 суду не надав і не навів переконливих доводів на користь свого твердження про те, що вчинення тяжкого необережного злочину, пов`язаного з позбавленням життя людини, беззаперечно свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

Перелік обставин, які обтяжують покарання, наведений у ч.1 ст. 67 КК України, згідно з ч.3 цієї статті є вичерпним. Якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини Кримінального кодексу України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд, відповідно до припису ч. 4 ст. 67 цього Кодексу, не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Тому суд не мав права враховувати і не врахував окремо, як обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , або унеможливлюють застосування ст. 75 КК України те, що він вчинив тяжкий злочин, пов`язаний з позбавленням життя людини.

Доводів, які б ґрунтувались на нормах права і переконували б у тому, що призначене судом першої інстанції покарання не є достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, а застосування ст. 75 КК України суперечить викладеним в ній правилам та загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 цього Кодексу, ні в апеляційній скарзі, ні в промові прокурора в судовому засіданні апеляційної інстанції не наведено.

Окрім цього апеляційний суд відзначає, що слідчий і прокурор всупереч приписам статей 2, 91 КПК України не вжили заходів задля з`ясування питання про те, чи немає причинного зв`язку між наслідками, що настали і діями погоничів череди, які також регламентовані Правилами дорожнього руху (пункти 7.1, 7.6, 7.7 а), в), г)).

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.03.2019 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: