Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/268/18
н/п 1-кп/490/191/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

перекладача ОСОБА_5 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002391, відомості про яке внесено 02.12.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Молочанськ, Токмацького району, Запорізької області, громадянина України, українця, з базовою вищою освітою, засудженого 03.08.2015 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 4 ст. 407 КК України до 4 місяців арешту з відбуванням на гауптвахті, офіційно неодружений, має на утриманні двох малолітній дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

22.09.2015року близько 08 год. 00 хв. матрос Льобах, діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 08 год. 00 хв. 09.01.2018, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження правова кваліфікація обвинувачення свого підтвердження не знайшла, у зв`язку із чим підлягає зміні з огляду на наступне.

Так, ч.4 ст. 407 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Як встановлено в ході судового розгляду матрос ОСОБА_4 22.09.2015 року близько 08 год. 00 хв. матрос Льобах, діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та до 08 год. 00 хв. 09.01.2018 перебував за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

З огляду на вищевикладене, дії ОСОБА_4 за вчинення самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України.

Змінене обвинувачення необхідно викласти в наступній редакції.

22.04.2015 року Токмацьким ОМВК Запорізької області ОСОБА_4 призвано для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), від 28.07.2015 року №149 матрос ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-санітара відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти даної військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 31.07.2015 року №71КС матрос ОСОБА_4 призначений на посаду стрільця - санітара десантно-штурмової роти десантно штурмового батальйону даної військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 09.01.2018 №7 матроса ОСОБА_4 звільнено з військової з військової служби в запас.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в України або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період насення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_4 , достеменно було відомо.

22.09.2015 року 22.09.2015року близько 08 год. 00 хв. матрос Льобах, діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

09.01.2018 року о 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися в самовільному залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що повністю підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті. оскільки за сімейними обставинами він за сімейними обставинами самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 . У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, просив його суворо не карати.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він самовільно залишив військову частину будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення повторно.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, постійне місце мешкання, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, згідно висновку органу пробації, ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є середньою, а тому можливе його виправлення за вказаним кримінальним правопорушенням без позбавлення або обмеження волі.
Таким чином суд приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 , покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
При призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 , враховуючи вирок Очаківського міськрайнного суду Миколаївської області від 03.08.2015 року, яким ОСОБА_4 був засуджений за ч. 4 ст. 407 КК України до чотирьох місяців арешту з відбуванням на гауптвахті, суд вважає за необхідне застосувати вимоги ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України та шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3-х (трьох) років 2-х (двох) місяців позбавлення волі.
Разом із тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання та висновок органу пробації, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі, на підставі вимог ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки,
Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.
Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.
На підставі вимог ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72, шляхом часткового складання призначених покарань, враховуючи вирок Очаківського міськрайнного суду Миколаївської області від 03.08.2015 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3-х (трьох) років 2-х (двох) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1