ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/600/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/30/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.119 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного у ЄРДР за № 0000498 від 05 грудня 2013 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и л а :

цим вироком задоволено заяву потерпілого ОСОБА_9 про перегляд вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2014 року щодо ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами.

Вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2014 р. щодо ОСОБА_8 , яким його визнано винним та засуджено за ст.128 КК України скасовано та ухвалено новий вирок, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох років) обмеження волі.

Звільнено ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно вироку, 04 грудня 2013 року близько 22 години між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які знаходячись на сходах біля вхідних дверей бару-ресторану «Дар», що знаходиться у с. Дарахів Теребовлянського району, де вони з друзями проводили вечірнє дозвілля, через малозначні причини, виник словесний конфлікт. У вищевказаний період часу, в ході продовження словесного конфлікту, ОСОБА_10 вдарив долонею руки по голові ОСОБА_8 , що розсердило останнього та він, не маючи наміру на спричинення тілесних ушкоджень будь якої важкості та інших суспільно-небезпечних наслідків, у відповідь штовхнув ОСОБА_10 правою рукою в грудну клітку, не передбачаючи при цьому можливості отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що призведуть до його смерті, хоча повинен і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю.

Внаслідок цього поштовху, ОСОБА_10 , не втримавшись на ногах, втратив рівновагу і, перебуваючи на сходовій площадці, впав спиною на сходовий марш, що мав ухил до низу, вдарившись задньою частиною потилиці голови об тверду поверхню бруківки.

В результаті вищевказаних злочинних дій зі сторони ОСОБА_8 , ОСОБА_10 отримав черепно-мозкову травму, яка проявилася гліомезенхімальним рубцем, посттравматичною гідроцефалією, що ускладнилось менінгоенцефалітом, фіброзом м`яких мозкових оболонок, гнійним трахеобронхітом, гнійною пневмонією, призвівши до набряку мозку, що стало причиною смерті ОСОБА_10 о 09 год. 59 хв. 04 вересня 2014 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вищевказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для справи, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не дав належної правової оцінки висновку судово-медичної експертизи № 29 від 31 липня 2018 року, відповідно до якого травма голови у ОСОБА_10 , від якої настала його смерть, не могла виникнути при його падінні на площину навзнак та удару потиличною ділянкою голови до твердої поверхні, при тому, що судом у вироку встановлено саме такий механізм утворення травми, від якої в подальшому наступила смерть ОСОБА_10 .

Зазначає, що суд також належним чином не проаналізував висновок експерта № 83 від 11 лютого 2014 року, за змістом якої експерт не міг чітко вказати на механізм утворення травми голови у ОСОБА_10 внаслідок падіння зі сходів.

Вважає, що місцевий суд неправильно оцінив такий доказ як протокол проведення слідчого експерименту від 05 грудня 2013 р., під час проведення якого було встановлено, що від поштовху завданого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 впав зі сходової площадки навзнак, після чого ОСОБА_8 повернувся в приміщення бару-ресторану Дар.

На думку апелянта, в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.119 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні докази заподіяння обвинуваченим травми потерпілому ОСОБА_8 , механізм утворення якої описаний у висновку судово-медичної експертизи і від якої настала смерть потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_8 у вчиненні злочину; міркування прокурора, який рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому заперечив щодо задоволення апеляційної скарги; частково провівши судове слідство; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст.374 КПК України мотивувальна частина вироку, поряд з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, повинна містити висновки суду щодо оцінки доказів, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження не були дотримані.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення,

Згідно ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, зокрема, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки і якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Як убачається із змісту вироку, суд першої інстанції прийшов до переконання про необхідність перегляду вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.08.2014 р. відносно ОСОБА_8 за ст.128 КК України за нововиявленими обставинами та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст.119 КК України, поклавши в основу свого висновку досліджені в судовому засіданні покази потерпілого, свідків та висновки судово-медичних експертиз, які суд визнав взаємопов`язаними та повністю узгодженими між собою.

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції та їх дослідження в порядку ст.404 КПК України, свідчить про передчасність та необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності доказів у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, кримінальна відповідальність за яке передбачена ст.119 КК України.

Так, з протоколу проведення слідчого експерименту від 05 грудня 2019 р. з ілюстрованими таблицями до нього, який судом першої інстанції не досліджувався, колегією суддів встановлено, що падіння потерпілого ОСОБА_10 зі сходів відбулося від одноразового поштовху в груди, заподіяного обвинуваченим ОСОБА_8 .. При цьому, за результатами вказаної слідчої дії, зафіксовано, що потерпілий впав зі сходів спиною назад, вдарившись потиличною частиною голови об бруківку. Відомості про заподіяння будь-яких інших тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_8 , в тому числі у голову, відсутні. (т.1 а.п. 33-37)

Ці ж обставини, за яких ОСОБА_10 впав зі сходів від поштовху обвинуваченого ОСОБА_8 , підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Відповідно до експертного висновку № 83 від 11 лютого 2014 року, при вступі ОСОБА_10 05.грудня 2013 року на стаціонарне лікування, у нього клініко - інструментальними обстеженнями було встановлено закриту черепно - мозкову травму у вигляді перелому кісток черепа, підапоневротичної та епідуральної (крововилив над твердою мозковою оболонкою) гематом лобно - тім`яної ділянки (по ходу перелому), субдуральної гематоми (крововилив під твердою мозковою оболонкою) над правою півкулею головного мозку, забою речовини головного мозку. Зазначена вище травма голови ОСОБА_10 спричинена в результаті щонайменше одноразового травматичного впливу тупого предмету, не задовго до госпіталізації, не виключено у вказаний у постанові термін 04.12.2013 року. Зважаючи на характер травмування м`яких тканин, кісток, речовини та оболонок головного мозку, утворення такої травми голови за обставин падіння, наведених у постанові, виключити не можливо. (т.4 а.п.80-85)

Згідно висновку судово - медичної експертизи №10 від 21 січня 2016 року, смерть ОСОБА_10 настала від важкої закритої черепно - мозкової травми у виді переломів кісток склепіння черепа в ділянці стрілоподібного шва та луски лобної кістки, забиття головного мозку, які вимагали невідкладної трепанації черепа і видалення накопиченої під твердою мозковою оболонкою крові з метою врятування життя травмованого, що в подальшому довготривалому перебігу травматичного процесу призвела до непереборних чергових ускладнень некротично - гнійних запалень та інших змін не тільки в головному мозку, але й у внутрішніх органах. Встановлений у Тернопільській університетській лікарні уночі 05 грудня 2013 року факт важкої черепно-мозкової травми у ОСОБА_10 з її гострими проявами у виді внутрішньо-мозкових уражень та крововиливів, важкий безперервний перебіг посттравматичного процесу, що не піддавався зворотньому розвитку під впливом сучасних медикаментозних засобів, зростаючі віддалені наслідки зазначеної травми, яка належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності її для життя, безумовно вказують на те, що між отриманими ОСОБА_10 04 грудня 2013 року тяжкими тілесними ушкодженнями та настанням його смерті існує прямий причинно - наслідковий зв`язок. (т.4 а.п.209-215)

Як слідує з дослідної частини обох експертиз, при їх проведенні предметом дослідження була виключно медична документація, оскільки в обох випадках експертам не ставилось питання щодо можливості отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 за обставин, встановлених при проведенні слідчого експерименту 05 грудня 2013 року.

Ці обставини залишились поза увагою суду першої інстанції і не отримали належної правової оцінки при дослідженні вищевказаних доказів, що в сукупності з тим, що судом не досліджувався протоколу проведення слідчого експерименту, свідчить про неповноту судового розгляду.

Висновком додаткової судово - медичної експертизи № 29 від 31 липня 2018 р. констатовано, що черепно-мозкова травма, від якої настала смерть ОСОБА_10 спричинена дією тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею у праву верхню частину лобової ділянки голови потерпілого.

Відсутність у медичних документах ОСОБА_10 даних щодо наявності у нього і властивостей зовнішніх ушкоджень (синців, саден, ран) в ділянці головине дає змоги встановити (лише за даними інструментальних досліджень рентгенографії, комп`ютерної томографії) групові та індивідуальні особливості травмуючої поверхні тупого предмета. Судово - медичних даних, які могли б вказувати на положення тіла потерпілого (вертикальне, горизонтальне) в момент заподіяння травми голови, не виявлено.

Також експерти прийшли до висновку, що виходячи із вищенаведеного механізму утворення (походження) травми голови у ОСОБА_10 , вона не могла виникнути при його падінні на площині навзнак та удару потиличною ділянкою голови до твердої поверхні. (т.5 а.п.225-233)

Таким чином, вказаною експертизою стверджується, що локалізація травмуючої дії знаходиться у правій верхній лобовій частині ділянки голови потерпілого, що повністю не узгоджується з протоколом проведення слідчого експерименту від 05 грудня 2019 р. та фабулою обвинувачення, викладеною у вироку суду, згідно якої ОСОБА_10 отримав черепно-мозкову травму, яка стала причиною його смерті, внаслідок падіння спиною та удару задньою частиною потилиці об тверду поверхню бруківки.

Проте, вказана експертиза не отримала належного правового аналізу судом першої інстанції.

Як слідує із змісту вироку Чортківського районного суду від 20 грудня 2018 р., суд лише виклав зміст вищевказаної судово-медичної експертизи і, незважаючи на її неузгодженість з іншими доказами по справі, зазначив про її взаємозв`язок та узгодженість з іншими доказами по справі, що доводять винуватість ОСОБА_8 у вбивстві з необережності, і таким чином допустив у своїх висновках істотні суперечності.

Наведені обставини в їх сукупності свідчать про неналежне виконання судом першої інстанції вимог ст. 94 КПК України щодо всебічного та повного дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підставі досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно провів судовий розгляд, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та зробив висновки, які містять істотні суперечності, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Допустивши неповноту судового розгляду та не відповідність фактичним обставинам кримінального провадження, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.374 КПК України сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним, яке не узгоджується з доказами по справі, належним чином не дослідив докази на підтвердження встановлених судом обставин і не навів мотиви неврахування доводів сторони захисту, що, на думку колегії суддів, свідчить про істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону дослідити в судовому засіданні обставини, в обсязі необхідному для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 410, 412, 415 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в Чортківському районному суді Тернопільської області.