Справа № 344/2011/20
Провадження № 1-кс/344/903/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м.Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0003984 від 25.11.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернулася з вказаним клопотанням в обґрунтування якого покликалася на те, що слідчим відділом Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження № 0003984 від 25.11.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень може бути причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05 лютого 2020 року ОСОБА_6 , затримано в порядку ст. 208 КПК України та 06.02.2020 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

У вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, непрацюючий, неодружений, раніше судимий: 12.12.2016 Жовківським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном на 1 рік, 01.03.2017 Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років та 3 місяців позбавлення волі, 04.07.2017 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років та 4 місяців позбавлення волі, 09.10.2018 Тисменецьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, 19.04.2019 Івано-Франківським міським судом за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі

Матеріалами клопотання зазначається, що підозра ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень обгрунтовується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме даними, які містяться у протоколах прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколах огляду місць події, протоколах допиту потерпілих, довідками із Івано-Франківського НДЕКЦ та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 підтримав, просив його задоволити.

Сторона захисту просила обрати відносно підозрюваного інший більш м`який запобіжний захід, оскільки особа є неповнолітнім, прокурор не довів наявність ризиків.

Підозрюваний та його законний представник підтримали думку захисника.

Слідчим суддею, заслухавши всіх учасників судового процесу, думку прокурора, захисника, законного представника неповнолітнього, підозрюваного, дослідивши матеріали, що стосуються клопотання, встановлено наступне.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 у причетності до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного та неупередженого спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити вказані правопорушення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого відповідно до санкції ч. 3 ст. 185 КК України передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України тримання під вартою може застосовуватись до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Згідно ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді.

У відповідності до ст.183 ч.1 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В той же час підозрюваний є неповнолітнім.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 p., ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.

Відповідно до Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила») від 29 листопада 1985 p., тримання під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу. Тримання під вартою до суду по можливості замінюється іншими альтернативними заходами, такими як постійний нагляд, активна виховна робота або поміщення в сім`ю або виховний заклад чи будинок (ст. 13).

Як наголошується у Принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, які піддають¬ся затриманню або ув`язненню в будь-якій формі, затвердженого резолюцією № 43/173 ГА ООН від 9 грудня 1988 p., затримана особа, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, вважається невинуватою і має право на поводження з нею як з такою до тих пір, доки її винуватість не буде доведено згідно із законом у ході відкритого судового розгляду, на якому вона має всі гарантії, необхідні для свого захисту.

Арешт або затримання такої особи на період проведення слідства і судового розгляду здійснюються тільки в цілях здійснення правосуддя на підставі і відповідно до умов і процедур, встановлених законом. Забороняється введення обмежень щодо такої особи, в яких немає безпосередньої необхідності з точки зору цілей затримання або усунення перешкод для ходу розслідування чи здійснення правосуддя, або підтриман¬ня безпеки і порядку в місці затримання.

Затримання та тримання під вартою можуть бути застосовані як запобіжні заходи лише до тих неповнолітніх, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні тяжких і особливо тяжких злочинів, і за умови, що слідчий, прокурор доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику чи ризикам.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що наявні ризики того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до шести років, усвідомлює про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень, тому може виїхати за межі м. Івано-Франківська з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене діяння, що свідчить про неможливість запобігання цьому ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, підозрюється у вчиненні тяжких корисливих злочинів, а тому з метою отримання засобів для існування може продовжити свою злочинну діяльність.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини; наявність постійного місця роботи, навчання,; репутацію, майновий стан, відсутність судимостей.

ОСОБА_6 в минулому вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, що характеризує вказану особу як таку, яка на шлях виправлення та перевиховання не стає, та вчиняє нові злочини.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшився та який дає достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Разом із тим, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (ч.3 ст. 183 КПК України). Розмір застави, у відповідності до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання враховує в сукупності всі наявні обставини даного провадження і не зважає лише на суворість можливого покарання, яке є релевантною обставиною в оцінці ризику, а опирається також і на необхідність захисту суспільних інтересів, які незважаючи на презумпцію невинуватості, мають превалююче та переважне значення та констатує, що інших обставин, котрі давали б підстави для обрання м`якшого запобіжного заходу підозрюваному, або які не виправдовують таке тримання підозрюваного під вартою стороною захисту не наведено і слідчим суддею в процесі судового розгляду не встановлено.

Враховуючи сукупність наведеного вище, тяжкість скоєного злочину, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, слідчий суддя приходить до переконання, що в засіданні поза об`єктивним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому до підозрюваного, з урахуванням викладеного, слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання із визначення застави в межах 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52 550,00 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, як крайній захід і протягом періоду часу, який слідчий суддя вважає за можливе визначити у тридцятиденний строк.

При цьому, обставини, які зазначені захисником, законним представником неповнолітнього, підозрюваним не є підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрюваного, і не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила») від 29 листопада 1985 p., керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 197, 309, 395, 484, 485, 487, 488, 492, 496 Кримінального процесуального Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 30 днів до 05 березня 2020 року включно.

Тримання під вартою ОСОБА_6 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань (№12).

Розмір застави визначити в межах 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52 550,00 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (МФО: 820172, код отримувача: 26289647, банк отримувача: ДКС України, м. Київ, рахунок: UA0002265).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи слідчого, прокурора або суду, із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватись від спілкування з свідками, потерпілими в даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну;

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Строк дії ухвали до 05 березня 2020 року включно.

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1