У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.05.2020 Справа №607/4975/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі с/з ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року в рамках кримінального провадження №0002726, внесеного в ЄРДР 19 вересня 2019 року,

за участю: слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно шляхом заборони відчуження, розпорядження (вчинення реєстраційних дій) та користування такими, накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року в рамках кримінального провадження №0002726, внесеного в ЄРДР 19 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КПК України, а саме на: квартиру, що в АДРЕСА_1 , загальною площею 126, 6 м.кв., опис: 1-а кімната 20, 0 м.кв., 2-а кімната 18, 8 м.кв., житлова площа 38, 8 м.кв., кухня окрема, площею 22, 2 м.кв., їдальня 36, 8 м.кв., ванна 9, 1 м.кв., коридор 17, 3 м.кв., балкон 2, 4 м.кв., та гараж, загальною площею 80, 7 м.кв., гараж IV, що в АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог у клопотанні адвокат вказує на те, що вищенаведений арешт слідчим суддею накладено безпідставно, необґрунтовано та незаконно, в порушення прав власника майна ОСОБА_4 , у спосіб, який призвів до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах ОСОБА_4 . Досудове розслідування у кримінальному провадженні по суті своїй фактично не проводиться, а нерухоме майно, належне ОСОБА_4 , тривалий час незаконно утримується під арештом, при тому, що договори, які були підставою для добросовісного набуття ОСОБА_4 права власності на арештоване майно, в судовому порядку не скасовані. Крім цього, з обставин кримінального провадження №0002726, внесеного в ЄРДР 19 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КПК України, слідує, що нібито правопорушення було вчинено в м.Києві, а досудове розслідування всупереч вимог ч.1 ст.28 КПК України здійснюється у м.Тернополі.

Слідчий СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна заперечив, вказавши, що застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження є обґрунтованим.

Заслухавши думку слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, у тому числі надані слідчим, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст.170 КПК України.

З ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року в рамках кримінального провадження №0002726, внесеного в ЄРДР 19 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КПК України, слідує, що підставою для накладення арешту на майно орган досудового розслідування зазначав, що є підстави вважати, що є наявний ризик незаконного відчуження вищевказаних об`єктів нерухомого майна (квартири та гаража), що в АДРЕСА_2 , іншим особам, що унеможливить збереження вказаних об`єктів як речових доказів.

Зважаючи на наведене, слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в ухвалі від 23 вересня 2019 року дійшла до висновку, що у зв`язку із вищевикладеним, необхідністю забезпечити охоронювані законом права та інтереси громадян, та встановленням того, що об`єкти на які просить слідчий накласти арешт відносяться до категорії майна - речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки є об`єктами кримінально протиправних дій, вчинених всупереч інтересам потерпілої - зі здійсненням діяльності з надання публічних послуг, щодо перереєстрації права власності, необхідністю проведення слідчих (процесуальних) дій, не виконання яких може негативно вплинути на дослідження усіх обставин вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України, з метою перевірки законності набуття права власності на них (квартири, гаража) та уникнення вчинення дій по відчуженню нерухомого майна та запобігання будь-якими особами та будь-яким способом привласнення нерухомого майна, а тому клопотання слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 було задоволено та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження (вчинення реєстраційних дій) та користування такими, а саме на: квартиру, що в АДРЕСА_1 , загальною площею 126, 6 м.кв., опис: 1-а кімната 20, 0 м.кв., 2-а кімната 18, 8 м.кв., житлова площа 38, 8 м.кв., кухня окрема, площею 22, 2 м.кв., їдальня 36, 8 м.кв., ванна 9, 1 м.кв., коридор 17, 3 м.кв., балкон 2, 4 м.кв., та гараж, загальною площею 80, 7 м.кв., гараж IV, що в АДРЕСА_2 .

Виходячи з ч.3 ст.132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

При цьому, як слідує з абз. 2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Водночас, згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається із ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року ОСОБА_4 не повідомлявся та не брав участі, як власник майна, у розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження (вчинення реєстраційних дій) та користування такими, а саме на: квартиру, що в АДРЕСА_1 , загальною площею 126, 6 м.кв., опис: 1-а кімната 20, 0 м.кв., 2-а кімната 18, 8 м.кв., житлова площа 38, 8 м.кв., кухня окрема, площею 22, 2 м.кв., їдальня 36, 8 м.кв., ванна 9, 1 м.кв., коридор 17, 3 м.кв., балкон 2, 4 м.кв., та гараж, загальною площею 80, 7 м.кв., гараж IV, що в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що станом на 19 травня 2020 року досудове розслідування у кримінальному провадженні триває вже 8 місяців, у тому числі, майже такий самий термін з моменту арешту нерухомого майна, слідчим у судовому засіданні не надано жодних обґрунтованих доказів, якими б доводилась необхідність продовження утримання нерухомого майна під арештом й надалі.

Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п.21 ч.1 ст.7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Згідно п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При вирішенні питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, у тому числі, на нерухоме майно, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За ч.1 ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 в процесі розгляду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно не надано обґрунтувань та доказів того, що арештоване майно, з якого представник в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати арешт, набуто ОСОБА_4 у незаконний спосіб, тобто, докази того, що останній не є добросовісним набувачем.

Відповідно до ч.12 ст.170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Водночас, слідчим СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 в процесі розгляду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно взагалі не подано жодних доказів з метою з`ясування наявності обставин з огляду існування заборон, передбачених ч.12 ст.170 КПК України при накладенні арешту на житлове приміщення.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ст.1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п.58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п.42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Встановлено, що власник арештованого майна ОСОБА_4 не є стороною чи учасником у кримінальному провадженні, оскільки протилежного не доведено органом досудового розслідування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин, або майно отримано в результаті його вчинення; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

З урахуванням вищезазначеного, подальше збереження арешту майна вищевказаного власника, може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном, що буде порушенням ст.1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, унаслідок чого є неприпустимим.

Таким чином, враховуючи, що у кримінальному провадженні відсутні докази, які б свідчили про причетність власника до вчинення кримінальних правопорушень, відсутні докази того, що у кримінальному провадженні він є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також те, що орган досудового розслідування зі спливом значного часу з моменту арешту майна не навів додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, у тому числі, щодо позбавлення або обмеження права власності, слідчий суддя вважає, що у даному випадку відсутні підстави для подальшого збереження арешту майна.

Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та скасування накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року арешту на вказане у клопотанні майно.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 170, 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року в рамках кримінального провадження №0002726, внесеного в ЄРДР 19 вересня 2019 року задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року в рамках кримінального провадження №0002726, внесеного в ЄРДР 19 вересня 2019 року, арешт на наступне майно, а саме на: квартиру, що в АДРЕСА_1 , загальною площею 126, 6 м.кв., опис: 1-а кімната 20, 0 м.кв., 2-а кімната 18, 8 м.кв., житлова площа 38, 8 м.кв., кухня окрема, площею 22, 2 м.кв., їдальня 36, 8 м.кв., ванна 9, 1 м.кв., коридор 17, 3 м.кв., балкон 2, 4 м.кв., та гараж, загальною площею 80, 7 м.кв., гараж IV, що в АДРЕСА_2 .

Копії ухвали не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1