Справа № 132/3150/18
Провадження №11-кп/801/696/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000115 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2020, згідно якої відносно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відмовлено в задоволенні клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, задоволено клопотання прокурора про продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до 15.06.2020.

встановив:

Під час судового засідання при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 . Вінницьким міським судом Вінницької області розглядалось питання про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд визнав, що зібрано достатньо доказів, які свідчать про продовження існування ризиків, що дають достатні підстави до продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого, в своїй апеляційній скарзі, просила скасувати ухвалу суду, як незаконну та постановити нову, якою відмовити прокурору в продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків для застосування найсуворішого запобіжного заходу, особу обвинуваченого, відсутність достатніх доказів для обґрунтованої підозри її підзахисного та просила задовільнити клопотання адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення і виступи в судових дебатах обвинуваченого та його адвоката, які підтримали доводи апеляційної скарги; доводи прокурора про її необґрунтованість; дослідивши апеляційну скаргу та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про законність прийнятого рішення із наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до статті 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення.

Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях її застосування, якими є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які статтею 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності, як обґрунтованої підозри так і вищенаведених ризиків.

За правовими позиціями Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи), що також випливає з рішень Європейського суду з прав людини.

Зазначене свідчить про те, що на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку "обґрунтованості підозри" в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.

Тому суд не оцінює доводи сторони захисту щодо не доведення винуватості обвинуваченого та виходить з наявності обґрунтованої підозри, що знайшла своє відображення та викладена в клопотанні слідчого.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи обвинуваченого має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Місцевим судом було вірно враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи (умисному вбивстві). Суд також взяв до уваги ту обставину, що хоча в силу приписів статті 89 КК є особою, раніше не судимою, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності у зв`язку з вчиненням насильницьких злочинів (проти життя та здоров`я особи), що може спонукати обвинуваченого до втечі, намагання уникнути покарання або незаконно впливати на потерпілу, свідків, які підлягають виклику до суду та ще не допитані в судовому засіданні у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено та остаточне рішення не винесено, місцевий суд вірно дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи

Крім того, міський суд також врахував поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 в судових засіданнях, який неодноразово висловлював погрози в бік потерпілої ОСОБА_11 , на зауваження судді-доповідача щодо неприпустимості такої поведінки не реагував, що стало підставою для його видалення із зали судових засідань до закінчення засідання, яке відбулось 17.09.2019.

Як було встановлено, доказів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, в тому числі й за станом здоров`я, суду надано не було, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційної скарги не беруться до уваги.

Також, суд не бере до уваги посилання на наявність місця проживання та сім`ї у обвинуваченого, оскільки діти обвинуваченого є дорослими і не потребують його догляду, а обставини на які посилається сторона захисту не втримали обвинуваченого від вчинення діянь в яких від звинувачується.

Посилання захисника на порушення прокурором вимог щодо звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 не можна визнати достатніми для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки порядок внесення клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачений нормами ст.199 КПК України, належить до категорії проваджень, що підлягають розгляду лише слідчим суддею.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому місцевий суд визнав за необхідне продовжити, за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суду не надано переконливих доказів, які б могли свідчити, про те, що обвинувачений у разі перебування на волі буде виконувати свої процесуальні обов`язки.

Пункт 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачає можливість застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34. Передбачає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для продовження тримання заявника під вартою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту.

Зважаючи на вищенаведене, що немає обставин, передбачених ст.178 КПК України, які би перешкоджали ОСОБА_7 перебувати під вартою, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги адвоката без задоволення.

Суд при розгляді апеляції не виявив таких істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які би давали підстави до скасування судового рішення.

Тому, керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2020 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 15.06.2020 залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3