судді Запорізького апеляційного суду
(єдиний унікальний №311/2394/19, провадження №11-кп/807/897/20)
на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2020 року.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 травня 2020 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_3 залишено без задоволення. Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2020 року, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.
Керуючись положеннями ч.3 ст.375 КПК України, викладаю окрему думку щодо цього рішення Запорізького апеляційного суду.
Вважаю, що оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413,420 КПК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.
Так, на мою думку, при призначенні ОСОБА_2 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , який не працює, має непогашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів, в т.ч. тяжкого, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, зареєстрованого місця проживання не має, за місцем тимчасового проживання характеризується незадовільно, відомості з досудової доповіді. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин провадження, погоджуюсь з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст.185 КК України, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Проте, мотивуючи свої висновки про можливість призначення ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, суд не навів достатніх підстав для цього, та не врахував те, що ОСОБА_2 ніде не працює, раніше судимий, у тому числі за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, але належних висновків не зробив та знову вчинив умисне кримінальні правопорушення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, та про те, що призначене раніше покарання не досягло такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин. Свій вчинок обвинувачений не засуджує, свою суспільно небезпечну поведінку критиці не піддає, за місцем проживання зарекомендував себе з негативного боку, вів бродячий спосіб життя, зловживав алкогольними напоями.
Крім того, згідно з досудовою доповіддю, ОСОБА_2 , який перебував в місцях позбавлення волі в сукупності майже 9 років, не виправився, звільнившись з місць позбавлення волі, знову порушив закон, тим самим вважаючи правопорушення нормою свого життя. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_2 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.
У зв`язку із цим, доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_2 покарання, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, є надто м`яким.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_2 покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Таке покарання, на мою думку, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
Суддя
Запорізького апеляційного суду ОСОБА_1
Дата документу 13.05.2020 Справа № 311/2394/19