Дата документу 25.05.2020 Справа № 336/2853/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/929/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/2853/19
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.11.2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст.186, ст. 104 КК України до 4 років позбавлення з іспитовим строком 2 роки;
- 31.05.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- 06.12.2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст.185, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 21.10.2016 року по 06.12.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнився 03.08.2018 року з ВК № 101 по відбуттю строку покарання;
- 07.05.2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі (початок строку відбування покарання рахується з моменту його фактичного затримання - 19.02.2019 року);

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі та в доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що 19.02.2019 року ОСОБА_7 побачив дівчину, яку захотів обікрасти, що і зробив. В поліції ОСОБА_7 пояснював, що коли він вирішив пограбувати дівчину, то він з ним ні про що не домовлявся. Йшли за дівчиною вони обидва, але ОСОБА_7 йшов попереду, а йому наказав стояти та чекати, ОСОБА_7 зайшов до під`їзду за дівчиною, не пройшло і хвилини, як він вибіг з під`їзду, та крикнув йому, щоб він втікав, вони почали втікати, потім йшли, потім ОСОБА_7 зняв з нього курточку, потім їх затримала поліція. У ОСОБА_7 знайшли в кармані телефон, який йому не належить, як з`ясувалося це був телефон тієї дівчини, за якою ОСОБА_7 заходив до під`їзду. А потім, з обвинувального акту він дізнався, що в пограбуванні дівчини звинувать його, і що він не телефон у неї забрав, а вирвав з рук сумку. Це неправда, що вони були в змові. Просить вирок суду скасувати, як незаконний, винести справедливе рішення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя області від 17 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2019 року шляхом повного складання призначених покарань призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання 19.02.2019 року 23-15 год. Застосовано до ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». В вироку вирішена доля речових доказів по справі.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України (епізод від 19.02.2019 року та від 23.02.2019 року) у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту; за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 за сукупністю злочинів остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання - з 02.12.2019 року 16-05 год., зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23.02.2019 року по 26.02.2019 року. Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили залишено у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 солідарно на користь держави понесені по справі судові витрати в сумі 170 грн., пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи № 928 від 19.03.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави понесені по справі судові витрати: в сумі 628, 04 грн., пов`язані з проведенням судово-трасологічної експертизи № 1-678 від 11.12.2019 року; в сумі 170 грн., пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи № 929 від 18.03.2019 року; в сумі 170 грн., пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи № 3443 від 18.12.2019 року.

Вирок у відношенні ОСОБА_7 в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 19.02.2019 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, діючи з корисливих мотивів, а ОСОБА_6 , діючи повторно, знаходячись у салоні трамваю № 15, в який сіли на зупинці громадського транспорту «Гортоп», помітивши в салоні трамваю потерпілу ОСОБА_11 , реалізовуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення її майна, діючи узгоджено між сбою, почали переслідування потерпілої ОСОБА_11 , для чого вийшли разом з нею на зупинці громадського транспорту «Іванова» в м. Запоріжжі та направились за нею до будинку АДРЕСА_3 . Коли потерпіла ОСОБА_11 , наблизившись до хвіртки паркану, яким обмежено доступ сторонніх осіб до двору будинку, усвідомлюючи, що її переслідують двоє, які рухалися за її спиною, вирішила не втрачати час на відпирання хвіртки, і, розвернувшись, попрямувала в зворотному напрямку з метою увійти у двір з іншого боку будинку, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , діючи узгоджено між собою, також змінили напрямок свого руху на протилежний і продовжили переслідування потерпілої ОСОБА_11 , увійшовши слідом за нею у двір вказаного будинку. ОСОБА_11 , наближаючись до під`їзду № 5 вищевказаного будинку, в якому вона мешкає, достовірно розуміючи, що її переслідують дві особи, почала бігти до вказаного під`їзду. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел почав бігти за нею, в той час, як ОСОБА_6 направився за ними і зупинився неподалік під`їзду, в який забігла потерпіла ОСОБА_11 , а за нею і ОСОБА_7 . ОСОБА_7 забіг за потерпілою ОСОБА_11 в під`їзд № 5 вищезазначеного будинку, де, наздогнавши її між першим та другим поверхом, відкрито, шляхом ривку рукою вирвав з правої руки потерпілої ОСОБА_11 жіночу сумку-клатч біло-чорного кольору, яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє, в якій знаходився мобільний телефон марки «TexetTM-4772/iX» в корпусі чорного кольору, вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 928 від 19.03.2019, виконаним судовим експертом ОСОБА_12 , який діє на підставі свідоцтва № 1847, виданого 25.11.2016 року рішенням ЦЕКК при Міністерстві юстиції України, складає 633, 33 грн., в якому на момент скоєння кримінального правопорушення знаходилась сім-карта мобільного оператора «lifecell» з абонентським номером НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 .
Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном вибіг з приміщення під`їзду, а ОСОБА_6 , дочекавшись поки ОСОБА_7 вибіг з під`їзду, побіг в одному з ним напрямку, та разом вони зникли з місця вчинення злочину, неподалік від якого були затримані. Своїми діями ОСОБА_7 і ОСОБА_6 спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 633, 33 грн.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

По обвинуваченню ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України 19.02.2019 року:
- показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 , зокрема про те, що 19.02.2019 року приблизно о 20 год. 20 хв. вона поверталась додому з уроків англійської мови, які проходять у Запорізькому національному університеті, підійшла до трамвайної зупинки «майдан Волі», дочекалась трамвая № 15, зайшла до салону та сіла на одинарне сидіння на середньому майданчику трамвая, позаду нею був вихід. Через декілька зупинок у трамвай зайшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які зайняли подвійне сидіння позаду неї. Вона звернула на них увагу, оскільки в них була неприємна мова. На трамвайній зупинці «прохідна АТ «Мотор-Січ» вона звернула увагу на час, на годинниках було 20 год. 50 хв. Під`їжджаючи до трамвайної зупинки «вулиця Іванова», вона з середнього майданчику трамвая підійшла на передній, в той момент до неї різко підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вийшовши з трамваю, перейшовши проїжджу частину вона попрямувала додому до свого будинку АДРЕСА_3 з боку кав`ярні «Золотий ключик». На той період часу двір будинку з боку кав`ярні був огороджений парканом, стояла хвіртка, яка була невдало зроблена та прогиналась, що створювало труднощі щоб її відчинити. Підійшовши до хвіртки вона побачила, що позаду неї зупинились ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , подивилась на хвіртку, зрозуміла, що тільки витратить час на її відкриття, вирішила обійти будинок з іншого боку, а також перевірити - чи переслідують її вказані чоловіки, чи їй так здається. Обходячи будинок вона почала хвилюватися та прискорювати ходу, на повороті будинку, коли підходила до першого під`їзду хлопці її наздогнали, вона ще більше прискорила ходу, а потім біля під`їзду 2 чи 3 почала бігти, підбігла до свого під`їзду, відчинила двері, забігла, в той момент вона думала, що магніт на двері спрацював та вона зачинилась, однак пробігши по сходинках, вона почула гуркіт, в той момент ОСОБА_7 декількома ривками смикнув двері та забіг у під`їзд. ОСОБА_7 підбіг до неї та двома ривками висмикнув в неї з рук сумку, це відбувалося на сходах між першим та другим поверхом, та почав тікати. Вона побігла за ним, добігши до першого під`їзду зрозуміла, що не наздожене його. Окремо звернула увагу на те, що коли вона стояла біля кав`ярні «Золотий ключик» і ОСОБА_6 , і ОСОБА_7 були вдвох та переслідували її до під`їзду також вдвох, однак коли вона вибігала з під`їзду за ОСОБА_7 , вона не звернула уваги на ОСОБА_6 , оскільки була стурбована тим, що в неї вкрали речі. Також зазначила, що ОСОБА_6 бачив, як ОСОБА_7 висмикував двері під`їзду та розуміючи, що вказані дії не несуть в собі добрих наслідків, не зупинив свого друга, тим самим не попередивши вчинення злочину. Також пояснила, що коли вона їхала у трамваї, вона дзвонила своєму чоловікові, а тому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 могли звернули увагу на наявність в неї мобільного телефону. Ключі від дому в неї залишились у руках, а тому повернувшись додому, де вона мешкає з матір`ю, братом та сусідами, зателефонувала в поліцію та пояснила про обставини події, що трапилась з нею, описала прикмети ОСОБА_7 , оскільки добре його запам`ятала, бо у під`їзді було добре освітлення. При цьому зазначила, що ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_6 її не били. Коли приїхав поліцейський патруль, вони разом їздили по дворах шукали їх, вона дзвонила з телефону свого брата на свій телефон, на дзвінок відповів ОСОБА_7 , потім мобільний телефон був відключений. В подальшому їм повідомив інший патруль, що затримали осіб з її речами. Під`їхавши до місця де затримали обвинувачених, вона побачила, що її сумка лежала на землі неподалік від них, а мобільний телефон був у ОСОБА_7 у рюкзаку, потім вони всі поїхали до відділення поліції. На поставлене запитання пояснила, що у момент коли її грабував ОСОБА_7 , він був одягнений в спортивну куртку з двома смугами темно-синього кольору та світло-синього кольору, спортивні штани та кросівки, а ОСОБА_6 у куртку коричневого кольору, спортивні штани та кросівки. Коли патрульні затримали обвинувачених, та вони під`їхали до них, вона побачила, що обвинувачені помінялись куртками, та ОСОБА_7 був одягнений у куртку коричневого кольору, а ОСОБА_6 у куртку з темно-синім та світло-синім кольорами. Це ввело її в оману і у відділенні поліції вона спочатку впізнала у ОСОБА_6 , особу, що її грабувала, оскільки він був одягнений у куртку з темно-синім та світло-синім кольорами так само як і особа, що її грабувала, однак сумнівалась стосовно зросту. Прийшовши додому, заспокоївшись, відпочивши та обміркувавши подію, що сталась, вона зрозуміла, що помилилась, оскільки особа, яка її грабувала була вище на зріст, під час грабування він стояв нижче сходинками і не міг бути малого росту. Наступного дня зранку вона пішла у відділення поліції, пояснила, що при впізнанні помилково вказала на ОСОБА_6 , як на особу, що її грабувала, та впізнала ОСОБА_7 як особу що її грабувала. Просила обвинувачених суворо не карати, матеріальних претензій до них не має;
- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , зокрема про те, що приблизно наприкінці лютого 2019 року в складі патрульної поліції вони з напарником ОСОБА_14 патрулювали по Шевченківському району, почули в радіоефірі інформацію про те, що було вчинено грабіж у під`їзді буд. АДРЕСА_3 та про прикмети нападників. Десь хвилин через 20 за адресою АДРЕСА_4 було виявлено двох чоловіків, схожих по прикметам на нападників, напарник ОСОБА_14 побачив, як вони «скинули» сумочку, вирішено було їх зупинити та провести поверхневий огляд, одночасно про це сповісти слідчо-оперативну групу, а також місце, де була викинута сумочка. Як в подальшому було встановлено, вказаними особами були ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Поряд з ними, неподалік на землі, на розі будинку лежала жіноча сумка-клатч та телефон. Вони з напарником сповістили слідчо-оперативну групу, потім з іншим екіпажем поліції прибула потерпіла і вказала на ОСОБА_7 і ОСОБА_6 як осіб, що пограбували її;
- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , зокрема про те, що 19.02.2019 року вони з напарником ОСОБА_13 патрулювали по Шевченківському району на автомобілі, приблизно о 21-00 год. отримали повідомлення про те, що у жінки викрали мобільний телефон, сумку. Приблизно через 30 хвилин по пр. Моторобудівників, десь в районі буд. 56, точну адресу назвати не може, але будинок, що розташований напроти прохідної АТ «Мотор-Січ», в якому магазин «Вікна», «Оптика», вони побачили двох чоловіків, які йшли. Коли вони з напарником підходили до них побачили, що вони відходять від речей неподалік від них, приблизно в метрі, що лежали на землі, а саме сумка-клатч, чохол від мобільного телефону, які за прикметами збігались з викраденими. Ними була викликана слідчо-оперативна група, під`їхала і потерпіла разом з сусіднім патрулем, яка впізнала вказаних осіб та пояснила, що саме вони її пограбували. Потім у одного з вказаних чоловіків молодшого за віком в сумці виявився мобільний телефон, що належав потерпілій;
- протоколом огляду місця події від 19.02.2019 року та фототаблицями до нього, а саме ділянки місцевості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Моторобудівників, 56, в ході огляду якої виявлено та вилучено жіночу сумку-косметичку в корпусі чорно-білого кольору в забарвленні «Зебра» та чохол від мобільного телефону марки «Texet» (а.с.5- 8 т. 2);
- заявою потерпілої ОСОБА_11 від 20.02.2019 року про долучення до матеріалів кримінального провадження копій документів на мобільний телефон марки «Texet TM-4772/iX» імеі 1: НОМЕР_2 , гарантійного талону на вказаний телефон (а.с.10-11 т.2);
- протоколом огляду від 20.02.2019 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого в присутності понятих, за участю потерпілої ОСОБА_11 в приміщенні службового кабінету № 26 Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було оглянуто мобільний телефон «Texet TM-4772/iX» в корпусі чорного кольору, імеі 1: НОМЕР_2 , імеі 2: НОМЕР_3 , чохол на телефон із матеріалу схожого на шкіру та сумку-клатч біло-чорного кольору. Під час огляду потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що це саме її майно, яке 19.02.2019 року було відкрито викрадено невідомим у приміщенні під`їзду № 5 на сходинковому майданчику 1 поверху будинку № 64 по пр. Моторобудівників в м. Запоріжжя (а.с.17-21 т.2);
- висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 928 від 19.03.2019 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2019 року про призначення судової товарознавчої експертизи мобільного телефону «Texet TM-4772/iX»Б, зі звітом про фактичні затрати на проведення експертизи № 928 від 19.03.2019 року в сумі 170 грн. (а.с.22-23 т.2), згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «Texet TM-4772/iX» в корпусі чорного кольору, який був придбаний у липні 2014 року та з того часу введений в експлуатацію, станом на 19.02.2019 року, з урахуванням зносу, складає 633, 33 грн. (а.с.24-27 т. 2);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.03.2019 року та диском до нього, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 впізнає особу під № 3, якою є ОСОБА_7 , вказавши на те, що саме ця особа скоїла відкрите викрадення її майна 19.02.2019 року; вказану особу впізнає за загальними рисами обличчя, за статурою, тілобудовою, мімікою (а.с.244-250 т. 2);
- протоколом пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 26.03.2019 року з якого вбачається, що потерпілій ОСОБА_11 було пред`явлено для впізнання предмет зображений на фотознімку куртку зі смугами темно-синього та світло-синього кольорів, зазначену куртку вона впізнала за кольором, довжиною, фасоном та пояснила, що у вказану куртку була одягнена особа, яка знаходячись у під`їзді буд. АДРЕСА_3 , шляхом ривку відкрито викрала її майно 19.02.2019 року приблизно о 21-00 год. (а.с.10-11 т.4);
- протоколом огляду предмета від 27.03.2019 року про огляд куртки спортивної, чоловічої, балоневої 52 розміру, яка має дві смуги різного кольору: синього та світло-синього (а.с.12 т. 4);
- протоколом огляду предмету від 27.03.2019 року з ілюстраційною фототаблицею відповідно до якого було оглянуто куртку чоловічу коричневого кольору, яка належить ОСОБА_15 та добровільно була видана останнім слідчому (а.с.166-167 т.4);
- протоколом слідчого експерименту від 03.05.2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого встановлено, що 19.02.2019 року приблизно о 21-00 год. ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 направилися за потерпілою ОСОБА_11 , яка прямувала до будинку АДРЕСА_3 . Після того, як потерпіла підійшла до паркану з хвірткою, на якій встановлено кодовий замок та помітила двох чоловіків, які йшли та стоять позаду неї, вона обійшла будинок з іншого боку та ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 направилися за нею. Після чого ОСОБА_7 побіг за потерпілою, яка зайшла до 5 під`їзду та вирвавши з руки потерпілої сумку-клатч вибіг з під`їзду та побіг у інший бік, де в подальшому зустрівся з ОСОБА_6 (а.с.17-18 т. 4);
- відеозаписом здійснення вказаної слідчої дії, дослідженим в ході судового розгляду, який відтворює описані в протоколі слідчого експерименту події (а.с. 125 т. 4);
- протоколом огляду від 27.03.2019 року відеозапису з камер відеоспостереження, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 64, на якому зафіксовано, що біля кафе «Золотий ключик» з`являється силует особи жіночої статі, яка в лівій руці тримає пакет. В подальшому при перегляді того ж відео з`являється силует особи чоловічої статі № 1 яка рухається, слідуючи за особою жіночої статі, яка раніше з`являлась на відеозаписі. На зазначеній особі чоловічої статі надягнута куртка синього відтінку, а на голові надітий капюшон, через плече надіта по всій ймовірності сумка чоловіча з широкою ручкою-лямкою, штани темного кольору. За особою чоловічої статі № 1, рухається особа чоловічої статі № 2 на якій одягнута куртка коричневого кольору. В подальшому при перегляді того ж відеозапису видно, що особи чоловічої статі № 1 та № 2 наблизились до особи жіночої статі, в подальшому особа жіночої статі змінює напрямок свого шляху в зворотну сторону і відходить від вказаних осіб чоловічої статі. Особа жіночої статі відійшла від вказаних раніше осіб на відстань, що складає приблизно 3-4 метри, а особи чоловічої статі № 1 та № 2 почали рух по шляху проходження особи жіночої статі (а.с. 194-197 т.4);
- відеозаписом, дослідженим в судовому засіданні на якому зафіксовані обставини, які повністю співпадають з тими, що зазначені у вказаному вище протоколі огляду (а.с.198 т.4). При дослідженні в суді цього відеозапису ОСОБА_7 додатково пояснив, що на відеозапису зафіксовані події 19.02.2019 року, під особою, що зазначена в протоколі огляду під № 1, він впізнає себе, а під № 2 ОСОБА_6 , особа жіночої статі ОСОБА_11 , обставини, що відображені на відеозапису він не заперечує. ОСОБА_6 також не заперечив обставин, що відображені на відеозапису, зазначив, що особа жіночої статі то ОСОБА_11 , а поруч з ОСОБА_7 - він;
- протоколом огляду від 27.03.2019 року в ході якого було проведено огляд відеозапису з камер відеоспостереження, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 64 на якому зафіксовано, що біля будинку з`являється силует особи жіночої статі, яка у лівій руці тримає пакет. В подальшому з`являється силует особи чоловічої статі № 1, яка рухається швидко, слідуючи за особою жіночої статі, яка раніше з`являється на відеозаписі. На вказаній особі чоловічої статі через плече надіта по всій ймовірності сумка чоловіча з широкою ручкою-лямкою. Також зафіксовано як за особою чоловічої статі № 1 слідує особа чоловічої статі № 2 повільним кроком та слідує до під`їзду в який забігла особа чоловічої статі № 1. Через деякий час особа чоловічої статі № 2 починає швидко рухатися в зворотному напрямку та за особою № 2 слідом швидко рухатися особа чоловічої статі № 1 (а.с.202-205 т.4);
- відеозаписом з камери відеоспостереження, дослідженим в судовому засіданні, на якому зафіксовані обставини, які повністю співпадають з тими, що зазначені у вказаному вище протоколі огляду (а.с.206 т.4). При дослідженні в суді цього відеозапису ОСОБА_7 і ОСОБА_6 додатково пояснили, що на відеозапису зафіксовані події 19.02.2019 року, з якими вони погоджуються, на відеозапису зображені вони і потерпіла ОСОБА_11 , захисником ОСОБА_9 зауважено на тому, що цим записом спростовується встановлена органом досудового розслідування обставина, що ОСОБА_6 залишився біля вхідної двері в під`їзду з, начебто, метою недопущення до нього сторонніх осіб та подальшого викриття злочинних дій, насправді, на відео зафіксовано, що ОСОБА_6 залишився біля сусіднього під`їзду, що свідчить про відсутність у нього наміру, вказаного в обвинуваченні. Допустимість цього доказу стороною захисту не оспорюється, оскільки він спростовує висновок сторони обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що відтворення дій, обстановки та обставин події злочину обвинуваченим ОСОБА_7 , показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколи слідчих дій, висновки експерта є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки не встановлено достатніх доказів його вини у вчиненні ним відкритого викрадання чужого майна, висновки суду не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також показання потерпілої ОСОБА_11 , зокрема про те, що 19.02.2019 року приблизно о 20 год. 20 хв. вона поверталась додому трамваєм № НОМЕР_4 , у трамвай зайшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які зайняли подвійне сидіння позаду неї, вона звернула на них увагу, оскільки в них була неприємна мова, у трамваї, вона дзвонила своєму чоловікові, а тому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 могли звернули увагу на наявність в неї мобільного телефону, під`їжджаючи до трамвайної зупинки «вулиця Іванова», вона з середнього майданчику трамвая підійшла на передній, в той момент до неї різко підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вийшовши з трамваю, перейшовши проїжджу частину вона попрямувала додому до свого будинку АДРЕСА_3 , на той період часу двір будинку з боку кав`ярні був огороджений парканом, стояла хвіртка, яка була невдало зроблена та прогиналась, що створювало труднощі щоб її відчинити, підійшовши до хвіртки вона побачила, що позаду неї зупинились ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вирішила обійти будинок з іншого боку, а також перевірити - чи переслідують її вказані чоловіки, чи їй так здається, обходячи будинок вона почала хвилюватися та прискорювати ходу, на повороті будинку, коли підходила до першого під`їзду обвинувачені її наздогнали, вона ще більше прискорила ходу, а потім біля під`їзду 2 чи 3 почала бігти, підбігла до свого під`їзду, відчинила двері, забігла, в той момент вона думала, що магніт на двері спрацював та вона зачинилась, однак пробігши по сходинках, вона почула гуркіт, в той момент ОСОБА_7 декількома ривками смикнув двері та забіг у під`їзд, останній підбіг до неї та двома ривками висмикнув в неї з рук сумку та почав тікати, вона побігла за ним, добігши до першого під`їзду зрозуміла, що не наздожене його, окремо звернула увагу на те, що коли вона стояла біля кав`ярні «Золотий ключик» і ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були вдвох та переслідували її до під`їзду також вдвох, однак коли вона вибігала з під`їзду за ОСОБА_7 , вона не звернула уваги на ОСОБА_6 , оскільки була стурбована тим, що в неї вкрали речі, також зазначила, що ОСОБА_6 бачив, як ОСОБА_7 висмикував двері під`їзду та розуміючи, що вказані дії не несуть в собі добрих наслідків, не зупинив свого друга, тим самим не попередивши вчинення злочину, повернувшись додому, вона зателефонувала в поліцію та пояснила про обставини події, що трапилась з нею, описала прикмети ОСОБА_7 , оскільки добре його запам`ятала, бо у під`їзді було добре освітлення, коли приїхав поліцейський патруль, вони разом їздили по дворах шукали їх, в подальшому їм повідомив інший патруль, що затримали осіб з її речами, під`їхавши до місця де затримали обвинувачених, вона побачила, що її сумка лежала на землі неподалік від них, а мобільний телефон був у ОСОБА_7 у рюкзаку, потім вони всі поїхали до відділення поліції;
які узгоджуються з відтворенням дій, обстановки та обставин події злочину обвинуваченим ОСОБА_7 , зокрема про те що 19.02.2019 року приблизно о 21-00 год. він за попередньою змовою з ОСОБА_6 направилися за потерпілою ОСОБА_11 , яка прямувала до будинку АДРЕСА_3 . Після того, як потерпіла підійшла до паркану з хвірткою, на якій встановлено кодовий замок та помітила двох чоловіків, які йшли та стоять позаду неї, вона обійшла будинок з іншого боку та він разом з ОСОБА_6 направилися за нею. Після чого він побіг за потерпілою, яка зайшла до 5 під`їзду та вирвавши з руки потерпілої сумку-клатч вибіг з під`їзду та побіг у інший бік, де в подальшому зустрівся з ОСОБА_6 , де обмінявся з ним куртками;
колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема:

- показаннями у судовому засіданні свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зокрема про те, що приблизно наприкінці лютого 2019 року в складі патрульної поліції вони патрулювали по Шевченківському району, почули в радіоефірі інформацію про те, що було вчинено грабіж у під`їзді буд. АДРЕСА_3 та про прикмети нападників. Десь хвилин через 20 за адресою м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, орієнтовно між будинком 60 та будинком 58 було виявлено двох чоловіків, схожих по прикметам на нападників, останній побачив, як вони «скинули» сумочку, вирішено було їх зупинити та провести поверхневий огляд, одночасно про це сповісти слідчо оперативну групу, а також місце, де була викинута сумочка, як в подальшому було встановлено, вказаними особами були ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , поряд з ними, неподалік на землі, на розі будинку лежала жіноча сумка-клатч та телефон, ппотім з іншим екіпажем поліції прибула потерпіла і вказала на ОСОБА_7 і ОСОБА_6 як осіб, що пограбували її;
- протоколом огляду від 27.03.2019 року відеозапису з камер відеоспостереження, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 64, на якому зафіксовано, що біля кафе «Золотий ключик» з`являється силует особи жіночої статі, яка в лівій руці тримає пакет. В подальшому при перегляді того ж відео з`являється силует особи чоловічої статі № 1 яка рухається, слідуючи за особою жіночої статі, яка раніше з`являлась на відеозаписі. На зазначеній особі чоловічої статі надягнута куртка синього відтінку, а на голові надітий капюшон, через плече надіта по всій ймовірності сумка чоловіча з широкою ручкою-лямкою, штани темного кольору. За особою чоловічої статі № 1, рухається особа чоловічої статі № 2 на якій одягнута куртка коричневого кольору. В подальшому при перегляді того ж відеозапису видно, що особи чоловічої статі № 1 та № 2 наблизились до особи жіночої статі, в подальшому особа жіночої статі змінює напрямок свого шляху в зворотну сторону і відходить від вказаних осіб чоловічої статі. Особа жіночої статі відійшла від вказаних раніше осіб на відстань, що складає приблизно 3-4 метри, а особи чоловічої статі № 1 та № 2 почали рух по шляху проходження особи жіночої статі,
є достатніми для прийняття процесуального рішення про те, що обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб вчинили відкрите викрадання чужого майна у потерпілої ОСОБА_11 .

При оцінки доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він з ОСОБА_7 про грабування потерпілої не домовлявся, відкрите викрадання чужого майна відносно потерпілої ОСОБА_11 вчиняв тільки обвинувачений ОСОБА_7 , є необґрунтованими, оскільки аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 спільно вчинили даний злочин, що підтверджується узгодженістю та злагодженістю їх дій, які при цьому заздалегідь, тобто до початку грабіжу, домовилися про спільне його вчинення.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зокрема про те, що:

- відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення;
- вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважаються мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими;
- надаючи оцінку доказам, які свідчать про співучасть ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину разом з ОСОБА_7 , суд виходить з того, що хоча ними і заперечується наявність попередньої домовленості на вчинення злочину разом, їх дії були узгодженими, про що свідчить наступне: ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , перебували в салоні трамваю № 15, маршрут якого продовжується майже до місця проживання ОСОБА_6 , куди, за його поясненнями він поспішав, незважаючи на це, вони разом вийшли на зупинці «Іванова», за поясненнями потерпілої майже впритул до неї стояли біля виходу з трамваю, і разом почали рухатися за нею, змінюючи разом напрямок руху, при зміні його потерпілою. При цьому ОСОБА_7 , який почав після зміни напрямку руху біля кав`ярні йти першим, зупинився, повернувся обличчям до ОСОБА_6 , що рухався на невеликій відстані від нього позаду, та зачекав його, за поясненнями потерпілої хтось з них промовив іншому про обхід. Під час переслідування ОСОБА_11 у дворі будинку ОСОБА_6 цілеспрямовано прямує за ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_11 залишалася в полі його зору;
- наведене свідчить про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 вчиняли рухи, внаслідок яких їх дії були узгодженими, діяли спільно як співвиконавці, а домовленості про сумісне вчинення злочину досягли за допомогою зазначених конклюдентних дій, незважаючи на те, що безпосередньо вирвав майно з рук потерпілої лише ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу апелянта та те, що наявність попередньої змови трансформує зміст поняття такої групи, порівняно з простою групою, як участь кількох виконавців (ст. 28 ч. 1 КК України). Вирішальним є те, що змова нівелює роль окремого учасника кожний із тих, хто діє відповідно до змови, в інтересах групи, виконуючи певні функції у спільному посяганні, прирівнюється до виконавця навіть і тоді, коли особисто не виконує об`єктивну сторону злочину. Інакше кажучи, у групі, яка вчиняє злочин за попередньою змовою, кожний її учасник відповідає як виконавець, незалежно від характеру виконуваної у спільному злочині ролі. Однак при цьому необхідно щоб учасник групи, діючи відповідно до змови, наприклад, переслідував потерпілу, перебував біля місця вчинення злочину, сприяв виконавцю після вчинення злочину, щоб його не затримали, наприклад, помінявся з ним куртками, щоб його не могли впізнати потерпіла та правоохоронні органи.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи обвинуваченого, зокрема про те, що :
- ОСОБА_7 побачив дівчину, яку захотів обікрасти, що і зробив, в поліції ОСОБА_7 пояснював, що коли він вирішив пограбувати дівчину, то він з ним ні про що не домовлявся;

- йшли за дівчиною вони обидва, але ОСОБА_7 йшов попереду, а йому наказав стояти та чекати, ОСОБА_7 зайшов до під`їзду за дівчиною, не пройшло і хвилини, як він вибіг з під`їзду, та крикнув йому, щоб він втікав, вони почали втікати, потім йшли, потім він з ОСОБА_7 помінялися курточками, з якою метою, пояснити не може;

- у ОСОБА_7 знайшли в кармані телефон, який йому не належить, як з`ясувалося це був телефон тієї дівчини, за якою ОСОБА_7 заходив до під`їзду, з обвинувального акту він дізнався, що в пограбуванні дівчини звинувачують і його, а також те, що він не телефон у неї забрав, а вирвав з рук сумку.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні ним кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.186 КК України.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 , за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та за сукупністю злочинів, а також обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та за сукупністю злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення, а особами, які тримаються під вартою, в той самий строк, - з моменту вручення їм копії судового рішення.

Судді: