Справа № 199/3676/17
В И Р О К
іменем України
10 січня 2020 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002411, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з базовою середньою освітою, працюючого охоронцем в ТОВ «Мега-Структура», зареєстрованого та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 25 січня 2007 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2008 року іспитовий строк скасовано і засудженого спрямовано для відбування покарання; звільнено 20 вересня 2010 року умовно-достроково, не відбутий строк 11 місяців 10 днів; строк погашення судимості за вказаним вироком переривався вчиненням 22 жовтня 2011 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за який останнього було засуджено вироком Амур-Нижньодніпровського суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2012 року до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:
01 листопада 2014 року близько 11:15 год. ОСОБА_6 знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , через оператора служби таксі «Десяточка» замовив автомобіль - таксі, з метою пересування по місту Дніпропетровську (на цей час м. Дніпро). На виклик ОСОБА_6 за вказаною адресою приїхав водій служби таксі «Десяточка» ОСОБА_9 на автомобілі марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на той час знаходився у його користуванні відповідно до договору оренди автомобіля з правом викупу, укладеного 19 жовтня 2014 року терміном на 2 роки між ОСОБА_9 та власником автомобіля ОСОБА_10 .

Після прибуття на виклик за вищевказаною адресою зазначеного автомобіля таксі «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , в салон зазначеного автомобіля сіли ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_9 , керуючи вказаним автомобілем, поїхав по місту Дніпропетровську за маршрутом, який вказував ОСОБА_6 . Пересуваючись на таксі по місту Дніпропетровську (на цей час м. Дніпро), ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 доїхали до перехрестя вул. Вітряної та вул. Лейтенанта Роя в м. Дніпропетровську (на цей час м. Дніпро), де ОСОБА_6 сказав водію ОСОБА_9 зупинити автомобіль в районі будинку № 69 по вул. Вітряна і вони вдвох разом з ОСОБА_11 вийшли з автомобіля, а ОСОБА_9 залишився у салоні. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 попрямували у двір домоволодіння АДРЕСА_2 (на цей час м. Дніпро), за місцем проживання їх знайомого - ОСОБА_12 . Знаходячись на території зазначеного домоволодіння ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, присів на лавку та заснув. В цей час у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, а саме: автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв в районі будинку № 69 по вул. Вітряна, в м. Дніпропетровську (на цей час м. Дніпро) та перебував під керуванням ОСОБА_9 , однак фактично був зареєстрований та належав ОСОБА_10 .

Далі, ОСОБА_6 , діючи повторно, з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, нікому не повідомляючи про свої злочинні наміри, підійшов до водійських дверцят автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , які були у відчиненому стані, після чого, схопившись своєю правою рукою за одяг ОСОБА_9 , який на той час знаходився за кермом, витяг останнього з салону вищевказаного автомобіля.

Після цього, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч волі власника та ОСОБА_9 , сів за кермо автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого за допомогою ключа, який був в замку запалення, завів двигун та поїхав у невстановленому напрямку по місту Дніпропетровську (на цей час м. Дніпро), тим самим повністю виконавши усі злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, належним ОСОБА_10 , незаконно заволодів автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 49405 гривень 74 копійки.

Так, в цей же день, близько 14:00 год. ОСОБА_6 , пересуваючись за кермом викраденого ним автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись на перехресті вулиці Вітряна та провулку Вітряний, в м. Дніпропетровську (на цей час м. Дніпро), не впорався з керуванням, внаслідок чого потрапив на зазначеному автомобілі у ДТП, таким чином пошкодивши кузов автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим спричинив ОСОБА_10 матеріальні збитки в розмірі 15762 гривні 31 копійка, після чого з місця скоєння ним злочину зник.

ОСОБА_6 в судовому засіданні частково визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за обставин, викладених вище, та показав, що 01 листопада 2014 року приблизно о 13:00 год. викликав таксі «Десяточка» на свою адресу: м. Дніпро, вул. Широка, б. 185. На таксі «Деу Ланос», білого кольору, приїхав його знайомий ОСОБА_13 , який раніше працював водієм маршрутного таксі на 48-му маршруті, по якому він їздив. Разом з ОСОБА_14 вони поїхали на вказаному таксі на адресу АДРЕСА_3 , де живе його знайомий ОСОБА_15 . Там вони зайшли в двір, посиділи приблизно одну годину, трошки випили алкоголю. Потім він вийшов на вулицю та попросив у ОСОБА_13 проїхатись на автомобілі, на що той дав згоду. Коли він висловлював водію таксі своє прохання, то стояв ліворуч від автомобіля, а водій сидів за кермом. Йому в той час здалося, що водій таксі перебував в нетверезому стані (цей висновок він зробив за зовнішнім виглядом та поведінкою останнього), і він з ОСОБА_15 , наскільки він пригадує, допомагали водію вийти із автомобіля. Жодного насилля до водія таксі вони не застосовували. Силою він ОСОБА_13 із автомобіля не витягував, за комір не хапав. ОСОБА_16 його руках, чи руках осіб, котрі сіли з ним в автомобіль, ножа не було. Ключ від автомобіля залишився в замку запалення, технічний паспорт від автомобіля йому ніхто не передавав. Він сів за кермо, після чого сказав ОСОБА_17 і ОСОБА_18 сідати з ним до машини. Останні сіли в автомобіль і вони поїхали на ж/м «Фрунзенський», а водій таксі залишився сидіти на лавочці, чекати їх. Останній сказав, що їхати з ними не буде, хоче подихати свіжим повітрям. Водію таксі перед від`їздом він сказав, що приїде через 20 хвилин. По дорозі на ж/м «Фрунзенський» він пробив колесо, тому вони заїхали на шиномонтаж. Це все зайняло приблизно 30 хвилин. По приїзду на місце, де він брав автомобіль, вже була поліція, тому що ОСОБА_13 не дочекався та мабуть подумав, що він вкрав автомобіль, тому й викликав поліцію. Як тільки він під`їхав, в його бік почали рухатись багато поліцейських, тому він злякався, включив задню передачу та в`їхав в стоячий «КАМАЗ». Після чого він втік тікав від поліцейських близько кілометра, поки ті від нього не відстали. Шкоду потерпілому він не відшкодував, оскільки той захотів набагато більше, ніж коштував сам автомобіль. Після зміни прокурором обвинувачення в суді ОСОБА_6 змінив свої показання та зазначив, що коли він попросив в таксиста проїхатись, той вискочив з машини. Як йому здавалося, водій таксі ОСОБА_19 добровільно вийшов із таксі та залишився стояти на місці. При цьому, згоди на керування ним автомобілем останнього чи супротиву останній не виявляв. Можливо ОСОБА_13 злякався його. Наміру вкрасти автомобіль у нього не було.

Попри часткове визнання своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні та підтвердження його фактичних обставин, винуватість ОСОБА_6 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

За протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 01 листопада 2014 року (т. 1 а.с. 52) ОСОБА_9 повідомив, що 01 листопада 2014 року близько 12:30 год. на перехресті вул. Вітряної з вул. Лейтенанта Роя троє невідомих самоуправно заволоділи автомобілем «Деу Ланос», білого кольору, д/н НОМЕР_1 .

Свідок ОСОБА_9 під час допиту в суді показав, що події через те, що пройшло багато часу, пам`ятає погано. Він працював водієм таксі. Автомобіль «Деу», на якому працював, брав в оренду, але в кого саме, зараз пригадати не може. Того дня він отримав виклик, забрав пасажирів, з якими вони були десь на «Фрунзенському», потім їздили десь на вул. Широкій, потім по іншим вуличкам, назви яких він пригадати не може. Потім він не пам`ятає, як все відбулося, але він вискочив із автомобіля. Зробив це сам, його ніхто не витягав. Йому тоді здавалося, що він захищається, тому він тікав, оскільки відчув небезпеку. Ключі від автомобіля залишилися в замку запалювання. Не пам`ятає, що у особи, котра викрала авто, в руках щось було. Тілесні ушкодження йому ніхто не наносив. Що далі сталося з його автомобілем, йому не відомо. Після того, як автомобіль притягнули, на ньому було розбите крило, чи бампер, чи ще щось.

З протоколу огляду місця події (т. 1 а.с. 53) вбачається, що 01 листопада 2014 року в період часу з 14:40 год. до 15:00 год. слідчим міліції оглянуто автомобіль «Деу Ланос», білого кольору, д/н НОМЕР_2 , який знаходиться на перехресті вул. Вітряна та пров. Вітряний. На автомобілі наявні пошкодження у вигляді вм`ятин правого переднього крила та передньої пасажирської двері.

Під час проведення слідчого експерименту 18 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 102-110), ОСОБА_9 показав місце заволодіння малознайомою йому особою керованим ним транспортним засобом «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та механізм такого заволодіння, а саме: як особа чоловічої статі, яку він називає « ОСОБА_20 » правою рукою витягла його за одяг з салону автомобіля, після чого він злякався і відійшов у бік, а ОСОБА_20 сів за кермо зазначеного автомобіля, завів двигун, покликав своїх товаришів і розпочав рух.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 111-112), ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 01 листопада 2014 року в обідній час всупереч його волі незаконно заволоділа автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також, за протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 113-114), свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка на початку листопада 2014 року приїздила до нього на шиномонтаж за переднім пасажирським сидінням на автомобілі «Деу Ланос», білого кольору, та в образливій формі вимагала відремонтувати переднє праве колесо його автомобіля.

У відповідності до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 93), зареєстрованим власником автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з 08 червня 2007 року є ОСОБА_10 .

З долученої до матеріалів кримінального провадження копії договору оренди автомобіля з правом викупу (т. 1 а.с. 61-62) вбачається, що 19 жовтня 2014 року автомобіль «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , його власник ОСОБА_10 передав в оренду ОСОБА_9 .

Постановою слідчого від 06 листопада 2014 року потерпілим у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 55) на підставі письмової заяви останнього (т. 1 а.с. 57-58).

За протоколом огляду місця події (т. 1 а.с. 65-66), 24 лютого 2015 року слідчим міліції за участі ОСОБА_10 оглянуто автомобіль «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , який на момент огляду перебуває на території 4-го МВ АНД РВ за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Передова, б. 427а. Додатково встановлено, що праве переднє колесо замінене на запасне, а саме: замінене колесо знаходиться в багажнику автомобіля, а також детально зафіксовано механічні пошкоджені кузова автомобіля.

Постановою слідчого від 23 лютого 2015 року (т. 1 а.с. 67-68) автомобіль «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 68).

У відповідності до копії свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 49), ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що померлий ОСОБА_10 є його рідним сином. Зі слів останнього йому відомо, що чоловіка, який орендував машину сина, побили, автомобіль у останнього забрали та розбили. Машину повернули розбитою.

Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 3875-14 від 27 січня 2015 року (т. 1 а.с. 72-101), ринкова вартість транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 01 листопада 2014 року складала 49405,74 грн. На автомобілі є ушкодження. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 21687,78 грн. Розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику транспортного засобу, складає 15762,31 грн.

За висновком судово-психіатричної експертизи № 93 від 05 травня 2017 року (т. 1 а.с. 139-142), ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. В період інкримінованого йому діяння виявляв і в теперішній час виявляє емоційно нестійкий розлад особистості. На час інкримінованого йому діяння досліджуваний міг віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними. Досліджуваний в теперішній час також може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Суд враховує, що свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні не зміг пригадати деталі вчиненого злочину, тоді як під час проведення слідчого експерименту 18 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 102-110) він детально показав механізм заволодіння ОСОБА_6 автомобілем. Виходячи з того, що між двома вказаними діями пройшло майже три роки, а після вчинення злочину і до допиту свідка судом пройшло майже п`ять років, те, що за плином часу свідок забув певні обставини - є логічним та зрозумілим і не є підставою для того, щоб ставити результати слідчого експерименту під сумнів або визнавати їх недопустимим доказом. З огляду на викладене, суд надає перевагу результатам слідчого експерименту.

Суд також враховує розбіжність в показах ОСОБА_6 , щодо обставин вчинення ним злочину, з показами свідка ОСОБА_9 та результатами слідчого експерименту за його участі. Зокрема, ОСОБА_6 в первісних показаннях посилався на наявність згоди ОСОБА_9 щодо керування ним транспортним засобом та стверджував, що останній самостійно передав йому автомобіль. Після зміни прокурором обвинувачення ОСОБА_6 уточнив, що коли він попросив в ОСОБА_9 проїхатись, той вискочив з машини і, як йому здавалося, останній добровільно вийшов із таксі.

Усуваючи такі розбіжності суд виходить з того, що ОСОБА_6 змінював покази, пристосовуючи їх до тих фактичних обставин, які встановлювалися під час судового розгляду. При цьому ОСОБА_9 з першого дня вчинення злочину послідовно стверджував, що обвинувачений заволодів керованим ним автомобілем поза його волею, оскільки він відповідної згоди не надавав. Наведена обставина узгоджується з тим, що ніхто не передав ОСОБА_6 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і останній як такий, що вже має судимість за аналогічний злочин, усвідомлював (не міг не усвідомлювати), що вилучає транспортний засіб з користування ОСОБА_9 всупереч волі останнього. З огляду на викладене, відповідні твердження ОСОБА_6 спростовані сукупністю досліджених доказів і судом відхиляються.

Будь-яких зауважень щодо інших досліджених доказів учасники судового провадження не висловили.

Таким чином всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Надаючи оцінку заперечення сторони захисту щодо відсутності в діяннях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину повторно, суд враховує, що як на час вчинення злочину, так і на час розгляду справи в суді обвинувачений має не зняту та непогашену судимість за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2007 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, строк погашення судимості за яким згідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України становить 6 років. Вказаний строк погашення судимості почав обраховуватися з 20 вересня 2010 року (з часу звільнення із місць позбавлення волі) і на підставі приписів ч. 5 ст. 90 КК України переривався вчиненням 22 жовтня 2011 року нового злочину (за вироком Амур-Нижньодніпровського суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2012 року), а потім ще раз 01 листопада 2014 року вчиненням нового злочину за цим вироком.

Наведені обставини достатньо спростовують заперечення сторони захисту та безсумнівно доводять наявність повторності в діяннях обвинуваченого.

Таким чином, досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі зміненого обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

З огляду на підстави скасування попереднього вироку в цій справі, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який був змінений прокурором під час судового розгляду в порядку ст. 338 КПК України.

Визначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, є умисним, закінченим злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості наслідків правопорушення (наявність фактично спричиненої потерпілому майнової шкоди, яка йому не відшкодована), відомості про особу обвинуваченого.

Останній має постійне місце проживання (т. 1 а.с. 145-146), де характеризується позитивно (т. 1 а.с. 151, 163), офіційно працевлаштований та має постійне джерело доходу (т. 3 а.с. 82), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.с. 169), перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2012 року з діагнозом: «Емоційно нестійкий розлад особистості» (т. 1 а.с. 158-159, 167, 168, 170, 184-187), має матір особу з інвалідністю, котра потребує сторонньої допомоги (т. 1 а.с. 143-144, 160-162, 182, 183, 188, 189), в період з 02 липня 2015 року по 10 липня 2017 року мав ІІІ групу інвалідності (т. 1 а.с. 165, 166), знятий з військового обліку по досягненню 25 річного віку як не розшуканий (т. 1 а.с. 115), має непогашену судимість за вчинення аналогічного злочину (т. 1 а.с. 148-150).

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлені і на такі обставини сторона захисту не посилається.

У якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, в зміненому обвинувальному акті зазначено рецидив злочинів.

Згідно ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Дійсно, на час вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_6 мав не зняту та непогашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України.

За пунктом 2 примітки до ст. 289 КК України, відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або злочин, передбачений статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 410 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Оскільки суду не надано доказів щодо наявності у ОСОБА_6 не знятої та непогашеної судимості за вчинення умисних злочинів, які б не впливали на кваліфікацію вчинених обвинуваченим діянь за ознакою повторності, рецидив в діях останнього відсутній.

Інші обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , в межах висунутого останньому обвинувачення судом не встановлені.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України без конфіскації майна, оскільки підстави для призначення покарання, більш м`якого, ніж передбачено законом, судом не встановлені.

Суд враховує, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2012 року (т. 1 а.с. 153-157) ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, засуджено до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою суду від 22 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 213), яка не оскаржувалася та набрала законної сили 30 вересня 2016 року, ОСОБА_6 звільнено від покарання за вищевказаним вироком у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Суд також враховує, що за роз`ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч. 1 ст. 78 КК), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку.

Оскільки ухвала суду про звільнення ОСОБА_6 від покарання до цього часу не скасована та набрала законної сили, наведені обставини унеможливлюють призначення покарання за сукупністю вироків.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на зазначене, враховуючі вищевказані обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , офіційне працевлаштування, позитивну характеристику, наявність хворої матері, яка потребує стороннього догляду, ґрунтуючись на тому, що протягом більше п`яти років з дня вчинення кримінального правопорушення обвинувачений нових злочинів не вчиняв, тобто вже став на шлях виправлення, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання, а також буде відповідати справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав обвинуваченого.

ОСОБА_6 у межах цього провадження утримувався під вартою (в якості запобіжного заходу) з 08 березня 2017 року по 30 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 127-128, 198-199, 215-216, 236-237, т. 2 а.с. 25-30).

З урахуванням правових висновків, викладених у п. 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17), оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин до 20 червня 2017 року (включно), і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII) в строк покарання ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення починаючи з 08 березня 2017 року і по 30 листопада 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1968 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят вісім) гривень.

Речовий доказ: автомобіль «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

10.01.2020