Номер справи 289/1245/19
Номер провадження 1-в/289/45/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника органу пробації ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Радомишлького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням та направлення для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , засудженого 28.10.2019 Коростишівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік,-
ВСТАНОВИВ:

17.06.2020 до суду надійшло подання Радомишлького РС філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_4 з посиланням на те, що за період перебування на обліку останній не виконував обов`язки, покладені на нього вироком суду, оскільки в період іспитового строку не виконує обов`язок періодично з`являтися на виклик до органу пробації, а також, згідно витягу з ЄРДР від 24.01.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.
У судовому засіданні представник Радомишлького РС філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області підтримала подання, просила його задовольнити з підстав вказаних в ньому.
Засуджений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення подання суду та визнав, що дійсно декілька разів не з`являвся на виклик до уповноваженого органу, при цьому пояснив, що він деякий час знаходився на лікуванні від наркозалежності, про що повідомляв працівника пробації, а тому не з`являвся двічі на реєстрацію, а в інші рази переплутав дні явки, проте, з`явився до органу пробації пізніше. Просить врахувати, що він працює, хоч і неофіційно, має на утриманні малолітню дитину, наголошував на тому, що він став на шлях виправлення, просить відмовити в задоволенні клопотання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи № 50/2019 засудженого ОСОБА_4 , суд дійшов до наступного висновку.
При вирішенні питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням суддя зобов'язаний з'ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов'язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Частиною першою статті 166 КВК України встановлено, що якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Судом встановлено, що вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.10.2019 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_4 13.12.2019 під особистий підпис був ознайомлений з правилами відбування покарання та обов`язками, покладеними на нього судом, а також роз`яснені наслідки ухилення від відбування покарання (а.о/с 15-19).
В ч. 2 статті 78 КК України зазначено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Згідно ч. 3 ст. 166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.
Однак, зазначених в ст. 166 КВК України, ст. 78 КК України обставин у судовому засіданні встановлено не було, оскільки неявки засудженого на виклик уповноваженого органу з питань пробації не свідчать про те, що вони сталися з неповажних причин. Тим більше, засуджений ОСОБА_4 з чотирнадцяти призначених днів явки тричі не з'явився на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації (а.о/с.22,33), при цьому телефоном повідомляв про неможливість явки 24.02.2020 по причині хвороби (а.о/с.44), що в подальшому підтвердив довідкою про знаходження на лікуванні (а.о/с 45). 27.04.2020 не з'явився, однак, з'явився 29.04.2020 та надав пояснення, що в цей час знаходився у лікаря в м. Києві (а.о/с.66); неявку 09.06.2020 пояснив тим, що переплутав дні явки (а.о/с.77).
При цьому суд зауважує, що сам факт неявки на виклик до органу пробації не може свідчити про злісне небажання засудженого ставати на шлях виправлення, інших же належних та допустимих доказів, які б даний факт спростовували, суду не надано.
Згідно матеріалів особової справи, що під час іспитового строку в ІV кварталі 2019 та І кварталі 2020 року ОСОБА_4 звертався до Радомишльського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, де з ним проводилися профілактичні бесіди з метою профілактики правопорушень та запобігання вчинення повторних злочинів (а.о/с.41,53).
Суд звертає увагу на відсутність в матеріалах подання будь-яких даних, які б негативно характеризували засудженого чи факти притягнення до кримінальної відповідальності (а.о/с.29,54), за мажі України не виїжджав (а.с.43,63).
Згідно матеріалів особової справи ОСОБА_4 30.01.2020 був притягнутий до адміністративної відповідальності та постановою поліції накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.175-1 КУпАП (а.о/с.56), однак, суд враховує, що це одиничний випадок вчинення адміністративного правопорушення, яке в своєму складі не несе суспільну небезпечність, при цьому сам засуджений обіцяє виправити свою поведінку та не вчиняти більше правопорушень.

За таких обставин, суд вважає, що матеріали особової справи № 50/2019 відносно ОСОБА_4 не містять достатніх відомостей щодо злісного ухилення від виконання зобов`язань, передбачених ч. 3 ст. 164 КВК України, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).
На думку суду, викладені у поданні факти неявки на виклик до органу з питань пробації самі по собі не можуть розцінюватися як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення. Допущене ним порушення суд розцінює як формальне, а поведінку засудженого під час розгляду подання в суді як демонстрацію розуміння необхідності виконувати покладені судом обов`язки та щире зізнання в допущенні декількох випадків неявки на реєстрацію, що дає підстави суду розцінити це як намір його виправлення без ізоляції від суспільства, а отже без скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого в місця позбавлення волі.
Посилання в клопотанні на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію 24.01.2020 кримінального провадження з правовою кваліфікацією с. 1 ст. 309 КК України суд вважає безпідставними в силу одного із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпції невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист.
До того ж, наслідки вчинення засудженим нового злочину в період іспитового строку передбачені ч. 3 ст. 78 КК України.
З огляду на викладене, суд не вбачає вагомих підстав для задоволення подання та дійшов висновку, що підстави для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування покарання не доведені, а тому у задоволенні подання слід відмовити.
Судом встановлено, що іспитовий строк, на який засудженого ОСОБА_4 було звільнено від відбування призначеного покарання на час розгляду подання не закінчився, а тому особова справа підлягає поверненню до Радомишльського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області для продовження здійснення контролю за поведінкою засудженого.
Керуючись ст. ст. 75, 78 КК України, ст. 166 КВК України ст. ст. 537-539 КПК України , суд,
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання Радомишлького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня оголошення ухвали.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1