Єдиний унікальний номер судової справи 201/1170/20
Номер провадження 1-кп/201/1047/2020
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 16 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002979 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 16 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002979 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 висловила думку про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом. При цьому, зазначила, що розгляд даного обвинувального акту підсудний Жовтневого районному суду м. Дніпропетровська. Також додала, що фактично в результаті порушення правил безпеки дорожнього руху та наїзду на пішохода ОСОБА_7 , вчинення якого інкримінується ОСОБА_8 , остання отримала тяжкі тілесні ушкодження, однак потерпілим у даному кримінальному провадженні визнаний ОСОБА_6 , який є її рідним сином. На підтвердження наявності родинних зв`язків вказаних осіб надала копії відповідних документів. При цьому, посилалася на ч. 6 ст. 55 КПК України та стверджувала, що ОСОБА_7 перебувала у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, а тому потерпілим визнаний рідний син останньої - ОСОБА_6 . Також додала, що дійсно у фактичних обставинах кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, невірно вказане по-батькові ОСОБА_9 , як « ОСОБА_10 », в той час, як по-батькові вказаної особи є « ОСОБА_11 », проте просила врахувати, що це є технічною помилкою. Вважала, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення прокурору відсутні.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав позицію прокурора та просив призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом. Додав, що він визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, ним поданий цивільний позов про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди. Зазначив, що його матір ОСОБА_12 закінчила лікування, проходить реабілітацію та, у разі необхідності, може прибути до суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 не погодився із позицією прокурора та заперечував проти призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом. В обґрунтування своєю позиції посилався на невідповідність обвинувального акту вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, вважав, що в обвинувальному акті не вказані анкетні дані потерпілої ОСОБА_12 , яка, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і є потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника та просив повернути даний обвинувальний акт прокурору.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту, а також надані прокурором документи на підтвердження родинного зв`язку потерпілого ОСОБА_6 з ОСОБА_12 , суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я та по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Як вбачається із формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, ОСОБА_5 інкримінується порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок якого обвинувачений скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , що заподіяло останній тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, виходячи з формулювання обвинувачення саме ОСОБА_12 є потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Проте, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, наданий суду обвинувальний акт не містить анкетних відомостей потерпілої ОСОБА_12 .

Водночас, в обвинувальному акті зазначено, що потерпілим у кримінальному провадженні є ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди тощо.

Частиною 2 статті 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК України передбачено, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої-третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження, як потерпілого, а за відповідним клопотанням потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже, виходячи з тлумачення наведених вище норм кримінального процесуального закону, законодавцем передбачено лише два випадки, коли положення частини першої-третьої статті 55 КПК України поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї особи, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, зокрема, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть такої особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви.

Стан, що унеможливлює подання особою відповідної заяви, може бути викликаний недієздатністю або обмеженою дієздатністю, фізичними вадами та іншими обставинами, що перешкоджають особі набути процесуального статусу потерпілого і використовувати його у кримінальному провадженні.

Так, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 заподіяне тяжке тілесне ушкодження, проте, відомості, що остання визнана недієздатною або обмежено дієздатною, а також відомості, які свідчать про наявність у ОСОБА_12 стану, що унеможливлював подання нею заяви або здатність користуватися процесуальними правами потерпілого, стороною обвинувачення не надані та відповідно ця обставина не доведена.

Більш того, як встановлено під час підготовчого судового засідання ОСОБА_12 закінчила лікування та її стан здоров`я дозволяє прибути до суду, а отже, це свідчить про те, що остання цілком здатна була подати відповідну заяву про визнання її потерпілою у даному кримінальному провадженні.

При цьому, прокурором не надано жодних відомостей про те, що ОСОБА_12 відмовилася надавати згоду на визнання її потерпілою у даному кримінальному провадженні, а виходячи з доводів прокурора, орган досудового розслідування обмежився лише визнанням ОСОБА_6 потерпілим, навіть не з`ясувавши такого суттєвого питання, як надання згоди ОСОБА_12 на визнання її потерпілою, адже саме їй внаслідок кримінального правопорушення завдано фізичної, моральної та майнової шкоди.

У той же час, до канцелярії суду потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов про відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому останній просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 саме на свою користь матеріальну та моральну шкоду, однак, у даному випадку, кримінальним правопорушенням ОСОБА_6 не завдано ані моральної, ані фізичної, ані майнової шкоди.

Таким чином, органом досудового розслідування недотримані вимоги ст. 55 КПК України про визнання та залучення до участі у даному кримінальному провадженні у якості потерпілої належну особу, якій завдано моральної, майнової або фізичної шкоди із відповідним процесуальним оформленням.

Окрім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до частини 1 статті 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета його вчинення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Виходячи із змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, вбачається, що місце дорожньо-транспортної пригоди, а саме скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_12 відбулося в районі перехрестя вул. Панікахі та вул. Запорізьке шосе м. Дніпро.

Відповідно до територіально-адміністративного розподілу вулиця Запорізьке шосе розподіляється на дві частини, одна з яких відноситься до Шевченківського району м. Дніпра, друга до Соборного району м. Дніпра.

При цьому, відповідно до карти м. Дніпра вулиця Панікахі та вулиця Запорізьке шосе має два перехрестя, одне з яких за територіально-адміністративним розподілом відноситься до території Шевченківського району м. Дніпра, а друге до Соборного району м. Дніпра.

Отже, ураховуючи наведене, всупереч вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення чітко не вказано місце вчинення злочину, зокрема, не зазначена прив`язка до відповідних споруд, які розташовані безпосередньо до місця дорожньо-транспортної пригоди, а тому, суд позбавлений об`єктивної можливості визначити таке суттєве питання, як підсудність вказаного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, адже, у разі встановлення непідсудності вказаного кримінального провадження цьому суду, відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право прийняти лише рішення про направлення такого обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності.

При цьому, лише після вирішення питання про підсудність даного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, суд має право прийняти рішення про призначення судового розгляду, за відсутності обставин, що свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що унеможливило визначення питання про підсудність вказаного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, а, відтак, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 16 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002979 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 291, 314, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 16 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002979 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 14 годині 30 хвилин 09 квітня 2020 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1