УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 щодо затримання останнього,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м.Києва 27.09.2019 надійшла скарга захисника ОСОБА_2 , якою здійснюється захист обвинуваченого ОСОБА_3 щодо незаконного, на думку захисника, затримання її підзахисного та тримання в умовах несвободи.

На обґрунтування скарги захисник зазначила, що 26.03.2015 о 06.00 год. ОСОБА_3 затримали за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 146, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у кімнаті гуртожитку, де останній мешкав. Однак, протоколом затримання особи складений лише о 17 годині 26.03.2015 без участі захисника.

З огляду на зазначене, ініціатор скарги просила у порядку ст. 206 КПК України визнати затримання ОСОБА_3 незаконним та зобов`язати працівників Броварської місцевої прокуратури Київської області провести дослідження викладених фактів.

Вивчивши заяву, наявні документи, слідчий суддя, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК особа набуває процесуального статусу підозрюваного у тому числі у разі її затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, з моменту затримання ОСОБА_3 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 120 151 101 000 096 11 від 20.03.2015.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Статтею 29 Конституції України визначено, що у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід. При цьому обґрунтованість затримання протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 11 «Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди під час розгляду конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Отже, вказаним положенням Конституції України визначений орган, яким перевіряється обґрунтованість затримання, а також встановлений часовий проміжок, упродовж якого має бути проведена відповідна дія.
Крім того, наведена стаття Конституції України надає кожному затриманому право у будь-який час оскаржити у суді своє затримання.
З огляду на те, що стаття 3 КПК не розкриває зміст поняття «затриманий», такою особою слід вважати підозрюваного, до якого застосований тимчасовий запобіжний захід у вигляді затримання.
Враховуючи, що затримання не може тривати понад сімдесятидвохгодинний строк і закінчується застосуванням або ж відмовою у застосуванні запобіжного заходу, саме упродовж вказаного періоду підозрюваний має статус затриманого, тобто у будь-який час сімдесятидвохгодинного відрізку може скористатися своїм правом на оскарження затримання.
Як зазначає захисник у своїй скарзі, кримінальне провадження за обвинувачення ОСОБА_3 перебуває у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області, ухвалою якого від 09.08.2019 обвинуваченому продовжений строк тримання під вартою до 07.10.2019 включно.
З наведеного витікає, що на теперішній час у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 здійснюється судовий розгляд та останній перебуває під вартою на підставі рішення суду.
Водночас, враховуючи викладене вище, обґрунтованість затримання перевіряється слідчим суддею упродовж сімдесяти двох годин з моменту затримання, тобто під час вирішення питання про наявність або відсутність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.
Слідчий суддя також бере до уваги, що статтею 206 КПК передбачено, що слідчий суддя повинен зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Вказаний обов`язок у слідчого судді виникає у разі, якщо наявні відомості, що створюють обґрунтовану підозру про перебування у межах територіальної юрисдикції суду особи, позбавленої свободи, за відсутності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

У силу ч.3 ст.206 КПК за рішенням слідчого судді позбавлена свободи особа звільняється, якщо не буде надане судове рішення або не будуть доведені інші правові підстави для позбавлення громадянина свободи.

Наведене свідчить, що перевірка законності перебування особи у місцях несвободи має бути проведена слідчим суддею у разі, коли виникає необхідність встановлення наявності або ж відсутності судових рішень про застосування до певного громадянина запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою, призначення покарання у виді позбавлення волі або ж інших правових підстав для тримання цієї особи у слідчому ізоляторі.

Обов`язковою умовою проведення такої перевірки є наявність достатніх даних, що жодне з вказаних рішень щодо такої особи судом не приймалося.

Водночас, як свідчать наявні у слідчого судді дані, ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі відповідного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області.

Отже, слідчим суддею з достатньою повнотою встановлено, що існують правові підстави для позбавлення свободи гр. ОСОБА_3 .
Зазначений висновок має наслідком відмову у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 .
Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 206, 208, 194 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1