Справа №132/3150/18
Провадження №1-кп/127/901/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заявив відвід судді-доповідачу в кримінальному провадженні. Відвід мотивований тим, що дії судді-доповідача свідчать про його упередженість. Зокрема, незважаючи на імперативну вимогу кримінально-процесуального закону щодо визнання очевидно недопустимого доказу таким одразу після надходження відповідного клопотання, суддею-доповідачем такі клопотання сторони захисту на вирішення суду не виносяться. Крім того, стороною захисту було повідомлено ряд зауважень щодо порядку ведення судового процесу, які суддею-доповідачем залишені без належного реагування.

Обвинувачений ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_10 подану заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Прокурор вважає, що в задоволенні заявленого відводу слід відмовити, оскільки стороною захисту не наведено безумовних доказів, які б свідчили про упередженість судді-доповідача.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку прокурора.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Чинним кримінально-процесуальним законодавством України, зокрема частиною першою статті 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визначено правові підстави, які унеможливлюють участь судді в кримінальному провадженні.

Як на підставу для відводу судді-доповідача сторона захисту посилається на те, що суддею-доповідачем не виносяться на розгляд сторін кримінального провадження клопотання щодо визнання доказів, наданих стороною обвинувачення доказів очевидно недопустимими.

Суд вважає за доцільне зауважити, що питання щодо недопустимості доказу регламентоване статтею 87 КПК. Зі змісту частини першої статті 89 КПК випливає, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. При цьому частиною другою наведеної правової норми визначено, що у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Слід при цьому зазначити, що правила оцінки доказів закріплені у статті 94 КПК. Зокрема, зі змісту частини першої наведеної норми кримінально-процесуального закону випливає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Зі змісту частини другої наведеної норми кримінально-процесуального закону випливає, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Загальні засади кримінального судочинства регламентовані главою 2 КПК. Зокрема, згідно з приписами частини першої статті 22 КПК випливає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Зі змісту частини другої статті 22 КПК слідує, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. При цьому частиною шостою статті 22 КПК визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Слід при цьому зауважити, що згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно з приписами частини першої статті 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Отже, сукупний аналіз наведених вище правових норм свідчить, що вирішення питання щодо допустимості доказу є обов`язком суду в змагальному і публічному процесі. При цьому посилання сторони захисту на те, що подані стороною обвинувачення докази є очевидно недопустимими суду слід оцінювати обережно, оскільки такий висновок, на переконання суду, можна зробити виключно при аналізі наданих сторонами кримінального провадження доказів у їх сукупності. Саме тому з метою реалізації приписів частини шостої статті 22 КПК подані стороною захисту клопотання щодо визнання доказів недопустимим приєднані до матеріалів кримінального провадження і судом подані клопотання будуть вирішені у нарадчій кімнаті відповідно до приписів статей 87, 89, 94 КПК.
Тому посилання сторони захисту на порушення порядку вирішення клопотання про визнання доказів недопустимими як підставу для ствердження про упередженість судді-доповідача суд оцінює критично. Інших об`єктивних даних, які б поза розумним сумнівом свідчили про наявність будь-якої з обставин, передбачених частиною першою або частиною другою статті 75 КПК, які б унеможливлювали подальшу участь судді-доповідача у кримінальному провадженні, стороною захисту наведено не було. Тому суд вважає, що правові підстави для задоволення заяви сторони захисту про відвід судді-доповідача у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 81, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання сторони захисту про відвід судді-доповідача у кримінальному провадженні відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: