Справа № 355/1770/19
Номер провадження: 1-кп/365/27/20
В И Р О К

іменем України

24.03.2020 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
секретар
судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000430 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Донецьк, українки, громадянки України, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , із професійно-технічною освітою, працездатної, непрацюючої, неодруженої,

раніше судимої вироками Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2013 за ч. 1 ст. 185, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком терміном 1 рік, Баришівського районного суду Київської області від 02.07.2014 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, звільненої 02.10.2015 по відбуттю строку покарання,

Баришівського районного суду Київської області від 23.11.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту, звільненої 23.03.2018 по відбуттю строку покарання,

за ч. 3 ст. 186 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 29 листопада 2019 року приблизно о 18 годині 20 хвилин проникла через паркан на територію садиби АДРЕСА_3 , де за допомогою металевого лома, якого принесла із собою, розбила віконне скло та проникла всередину житлового будинку.

ОСОБА_3 , перебуваючи у зазначеному будинку, застосовуючи насильство, яке не є небезпечне для життя та здоров`я та полягало у словесному залякуванні та штовханні потерпілої ОСОБА_7 , наказала останній видати всі наявні грошові кошти та продукти харчування. Потерпіла, сприйнявши погрози ОСОБА_3 як реальну загрозу для життя і здоров`я, дістала зі свого гаманця грошові кошти в розмірі 47,00 грн, зібрала продукти харчування (картоплю, цибулю та курячі гомілки) та віддала їх ОСОБА_3 .

Обвинувачена поклала грошові кошти до кишені куртки, взяла целофановий пакунок із продуктами харчування та зникла з місця події, тим самим маючи змогу розпорядитися викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_3 завдала потерпілій матеріальної шкоди у розмірі 47,00 грн та втрати зазначених продуктів харчування, вартість яких в ході досудового розслідування встановити не вдалося за можливе.

Злочин вчинено з прямим умислом на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, поєднане з проникненням у житло, з корисливих мотивів.

Відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена, передбачена ч. 3 ст. 186 КК.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, визнала повністю та показала, що 29 листопада 2019 року ввечері у гуртожитку в селі Коржі вона вживала алкогольні напої (горілку) із знайомими, після чого у неї виник умисел на викрадення чужого майна з метою наживи. З цією метою вона взяла у кімнаті металевий лом та ніж та попрямувала до садиби потерпілої в селі Коржі Баришівського району Київської області. Оскільки у будинку не горіло світло, то вважала, що у цьому будинку ніхто не проживає. Через паркан вона проникла на територію садиби, де за допомогою металевого лому розбила віконне скло та проникла всередину будинку. Потерпілу до цього вона знала лише наглядно, з якою при зустрічі віталася. Коли потерпіла ввімкнула світло, то вона, штовхаючи, зажадала від останньої грошей. ОСОБА_7 віддала їй 47,00 грн та продукти харчування, зазначені в обвинувальному акті. Після цього вона забрала з собою ключа від будинку, через двері вийшла з нього та викинула ключа. Пішла у магазин, де витратила здобуті кошти на придбання спиртних напоїв, горілку чи пиво (точно не пам`ятає). Завдану потерпілій шкоду у розмірі 47,00 грн відшкодувала її захисник. Викрадення продуктів харчування потерпілій не відшкодовано, оскільки вона не мала такої можливості, перебуваючи під вартою. Під час слідчого експерименту вона просила вибачення у потерпілої, яка її вибачила. Зі слів потерпілої вона її душила, проте таких дій вона не вчиняла.

Обвинувачена заявила, що розкаюється у вчиненому, просить надати їй шанс на виправлення та призначити покарання з випробуванням, під час якого вона працевлаштується та відшкодує потерпілій завдану шкоду. До приїзду у село вона працювала на будівництві у м. Києві по вільному найму. У село приїхала на похорони дядька, де й залишилася. Вживання нею алкоголю сприяло вчиненню злочину, відтак в подальшому вона не буде вживати спиртні напої. Хоче створити сім`ю та мати дітей.

Суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Проти цього не заперечують учасники судового провадження, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин і суд не має сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку він будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Докази не досліджувались.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Змагальність сторін у цьому кримінальному провадженні забезпечується стороною обвинувачення та захисту. Державне обвинувачення підтримується у суді прокурором, а захист обвинуваченої здійснює захисник на підставі доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Київській області.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 02.12.2019 щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту затримання 30.11.2019 до 30.01.2020 включно.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 28.01.2020 зазначений запобіжний захід продовжено на 60 діб до 27.03.2020 включно.

За своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження у межах висунутого обвинувачення, керуючись законом, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду поза розумним сумнівом доведено винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, а саме, у тому, що вона своїми умисними діями вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, поєднане з проникненням у житло.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» якщо особа, яка відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинила злочин, то відповідно до ч. 5 ст. 90 КК перебіг цього строку переривається й останній обчислюється заново після фактичного відбуття покарання (основного й додаткового) за новий злочин. У таких випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин.

Відтак вбачається, що має місце така кваліфікуюча ознака як повторність злочинів з тих підстав, що обвинувачена раніше вчинила злочин, за який була засуджена вироком Баришівського районного суду Київської області від 02.07.2014 за ч. 2 ст. 185 КК України та має непогашену судимість, оскільки до закінчення строку погашення судимості знову вчинила злочин, за який була засуджена вироком Баришівського районного суду Київської області від 23.11.2017.

Проте у обвинувальному акті така кваліфікуюча ознака як повторність відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України суд не може вийти за межі висунутого обвинувачення.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, ті, що вона активно спряла розкриттю злочину.

Суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття, оскільки остання не переконала суд у тому, що жалкує з приводу вчиненого.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, ті, що злочин вчинено щодо особи похилого віку та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання суд враховує вимоги статей 50 та 65 КК України та керується постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова від 24.10.2003 № 7), відповідно до яких суд має урахувати ступінь тяжкості, обставини злочину, його наслідки і дані про особу.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, суд виходить із класифікації злочину відповідно до ст. 12 КК України, який є тяжким злочином, також із його особливостей й обставин вчинення, визнаних судом доведеними (одноепізодний закінчений злочин, вчинений одноособово).

Також суд враховує наявність встановлених пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Під час судового розгляду обвинувачена визнала свою вину у вчиненому повністю, не змінювала такої своєї позиції, надала показання суду щодо обставин вчинення злочину, що сприяло швидкому встановленню усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Дослідивши дані про особу обвинуваченої, суд з`ясував, що обвинувачена, раніше була неодноразово судима за аналогічні злочини, тобто вчиняла злочини проти власності, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувалася,має молодий вік та задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є працездатною, у трудових відносинах не перебуває, до затримання не працювала, не має постійного законного джерела доходу, по місцю проживання характеризується негативно.

Суд враховує досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої цей уповноважений орган вважає за неможливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, з урахуванням історії попередніх правопорушень, інформації щодо характеристики особистості обвинуваченої, оцінки ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення, яка відповідає високому рівню, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, а також її відношення до скоєного кримінального правопорушення.

Завдана потерпілій шкода відшкодована частково, захисник відшкодувала потерпілій грошові кошти у розмірі 47,00 грн. Викрадення продуктів харчування не відшкодовано.

З`ясувавши думку потерпілої щодо міри покарання обвинуваченій, яку вона виклала письмово та суд заслухав її у підготовчій частині судового засідання 07.02.2020, враховуючи її похилий вік (1938 рік народження) та неможливість повторного прибуття у судові засідання із-за незадовільного стану здоров`я, яка наполягає на позбавленні волі обвинуваченої, оскільки остання жорстоко поводилася щодо неї, зурахуванням зазначеного вище, беручи до уваги те, що обвинувачена вперто не бажає ставати на шлях виправлення, має стійку тенденцію та схильність до вчинення злочинів, підвищену суспільну небезпечність, її хибний соціальний напрямок поведінки, що свідчить про відсутність позитивних змін в її особистості й готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, та принцип індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про призначення для обвинуваченої необхідного і достатнього, а також і справедливого, для її виправлення та попередження нових злочинів покарання у виді позбавлення волі, оскільки вона становить небезпеку для суспільства та її виправлення не вбачається можливим без ізоляції від суспільства.

При цьому суд враховує, що сама по собі заява обвинуваченої, що вона кається у вчиненому, не є підставою для пом`якшення покарання, так як її поведінка свідчить про протилежне. Адже обвинувачена після звільнення з місць позбавлення волі мала можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя. Проте вчинила новий злочин, який становить підвищену суспільну небезпечність та відноситься до категорії тяжких злочинів. Відтак вбачається стійке її небажання ставати на шлях виправлення.

Судом дійсно встановлено обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання. Проте судом не встановлено дані, які б позитивно характеризували обвинувачену. Натомість ОСОБА_3 по місцю проживання зарекомендувала себе з негативної сторони як така, що веде аморальний спосіб життя та займається крадіжками.

При цьому суд враховує роз`яснення, викладені у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зокрема відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками).

Посилання захисника на наявність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та відшкодування шкоди, на думку суду, мають суто суб`єктивний характер. Суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття. Проте й за наявності такої обставини вона не може слугувати підставою аби виправдовувати вчинене обвинуваченою протиправне діяння проти власності та здоров`я потерпілої. Щодо повного відшкодування завданої шкоди потерпілій, то зазначена обставина не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, враховуючи показання самої обвинуваченої про те, що завдана шкода відшкодована її захисником у розмірі 47,00 грн, у іншій частині - не відшкодована.
Розглядаючи можливість виправлення обвинуваченої без відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на чому наполягає сторона захисту, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що обставини, які встановлені судом та пом`якшують покарання обвинуваченої, є підставою лише для призначення їй покарання у виді нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 186 КК України.
Початок строку відбування покарання обвинуваченій рахувати з моменту затримання, тобто з 30 листопада 2019 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів суд не вирішує, оскільки речові докази суду не передавались та прокурор не надав будь-якої інформації щодо них.

Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід, застосований щодо обвинуваченої у вигляді тримання під вартою, залишити та тримати її під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України,-
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 30 листопада 2019 року.

Запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, залишити та тримати її під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до набрання вироком законної сили.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 , яка утримується під вартою,- з моменту вручення їй копії вироку. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1