ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/1144/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 614/965/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.ч. 3,4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів: - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених: - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_11 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 4 ст.187 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст.121 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 11 (одиннадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є в його власності;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українку, громадянку України, уродженку та мешканку АДРЕСА_2 , не працюючу, не заміжню, яка має на утриманні сина 2005 року народження, освіта загальна середня, раніше не судиму,

визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та їй призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
До набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_9 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)».
ОСОБА_10 змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, її взято під варту в залі суду.

Вироком районного суду встановлено, що 08.09.2016 приблизно о 21.00 годині, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою та разом з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою крадіжки грошових коштів, які належать батьку ОСОБА_10 ОСОБА_14 , на автомобілі таксі приїхали до смт. Борова Борівського району Харківської області. Здійснюючи свій злочинний намір, спрямований на крадіжку майна, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , через хвіртку, проникли на огороджену територію домоволодіння, яке належить ОСОБА_14 , розташованого по АДРЕСА_3 та через незачинені вхідні двері проникли до житлового будинку. Діючи умисно, за попередньою змовою, з метою крадіжки грошей ОСОБА_14 , зайшли в кімнату, де відпочивав ОСОБА_14 . У даній кімнаті ОСОБА_9 і ОСОБА_10 стали шукати гроші. Від шуму ОСОБА_14 прокинувся, після цього ОСОБА_10 вийшла з даної кімнати до вхідних дверей в будинок, щоб спостерігати за обстановкою та у разі необхідності попередити про небезпеку ОСОБА_9 . При цьому, ОСОБА_10 розуміла, що ОСОБА_9 , знаходячись в даній кімнаті, будучи поміченим господарем домоволодіння, продовжує виконувати їх спільний умисел, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, та має намір спричинити ОСОБА_14 тілесні ушкодження. Після цього, ОСОБА_9 , виконуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , наніс не менше п`яти ударів кулаком в обличчя ОСОБА_14 , чим спричинив йому, тяжкі тілесні ушкодження у вигляді, крововиливу під оболонку головного мозку, перелам кісток носа, який викликав рото-носову кровотечу, та аспірацію кров`ю, від яких в подальшому настала смерть потерпілого. Дії щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 не охоплювались умислом ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , незаконно заволоділи грошовими коштами у сумі 1000 доларів США, вартістю станом на 08.09.2016, згідно офіційного курсу ПАТ «Ощадбанк» України 2672,4306 гривень за 100 доларів США, на загальну суму 26 724, 30 гривень, та мобільним телефоном марки «NOKIA 220 Dual Sim» вартістю 435 гривень, що належали потерпілому та з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденими грошима та мобільним телефоном на свій розсуд, чим завдали матеріальну шкоду на загальну суму 27 159, 30 гривень.
Крім того, 08.09.2016 приблизно 22 години, знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 , під час вчинення робійного нападу на ОСОБА_14 , з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс не менше п`яти ударів кулаком в обличчя ОСОБА_14 , чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді, крововиливу під оболонку головного мозку, перелам кісток носа, ссаден на обличчі, крововиливу під оболонку головного мозку в лівій лобно-скроневій області, ссадна в лівій підключичній області. Через значний проміжок часу вимірюємий годинами, при явищах стискання головного мозку крововиливом під його оболонку, при явищах аспірації кров`ю, при тривалій носовій кровотечі настала смерть ОСОБА_14 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в житло, поєднаний з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, та за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Дії ОСОБА_15 суд кваліфікував за ч.3 ст.187 КК України, як розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в житло.

В апеляційних скаргах:

-обвинувачена ОСОБА_10 просить застосувати до неї статтю 69 КК України, так як вона розкаялася у скоєному, повністю визнала вину, активно сприяла розкриттю злочину, скоїла злочин внаслідок тяжких особистих обставин, раніше не судима, позитивно характеризується, мала пасивну роль у вчиненні злочину, є матір`ю-одиначкою та має на утриманні неповнолітнього сина, 2005 року народження, не бажала настання смерті батька та не знала, що ОСОБА_16 наніс йому тілесні ушкодження;

-захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_10 на ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна за змовою групою осіб з проникненням в житло, та призначити їй не пов`язане з позбавленням волі покарання. Мотивуючи скаргу вказав, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що ОСОБА_10 мала умисел на вчинення крадіжки, змови на вчинення розбійного нападу між обвинуваченими не було, ОСОБА_10 не знала, що ОСОБА_16 наносив потерпілому тілесні ушкодження, вийшла з будинку одразу після того як потерпілий прокинувся та більше в помешкання не поверталася;

-обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказав, що судовий розгляд проведено неповно та однобічно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, призначене покарання не відповідає його особі та є явно несправедливим через суворість. Просить врахувати, що він має постійне місце проживання, працює, перебуває в цивільному шлюбі, має двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання. Вважає, що його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України є недоведеною, також в його діях відсутній склад вказаного злочину. Зазначив, що змови на вчинення розбійного нападу між ним та ОСОБА_17 не було, він вважав, що ОСОБА_17 бажає забрати гроші, що належали їй, що врешті вона й зробила, коли він декілька разів вдарив потерпілого та вийшов з будинку. В доповненнях до скарги не погодився з висновками судово-медичної експертизи № 356, оскільки дана експертиза не містить даних про механізм нанесення тілесних ушкоджень, на її вирішення не були поставлені всі необхідні запитання. В наступних доповненнях до апеляції вказав, що ОСОБА_17 непричетна до вчинення злочину, вони їхали до її батька за бензопилою, злочинного умислу не мали, ОСОБА_16 самостійно взяв гроші в помешканні ОСОБА_14 та наніс останньому удар в обличчя, коли той, як вважав обвинувачений, підвівся та пішов на нього з електрошокером. Також вказав, що обмовив себе в результаті психічного та фізичного насильства з боку працівників поліції. Крім цього, просить зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 14.09.2016 року у строк відбування покарання за парвилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року;

-захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України та пом`якшити призначене покарання. На думку захисника, судовий розгляд проведено поверхово, здобутим доказам дана неправильна оцінка. Вказав, що тілесні ушкодження були нанесені вже після заволодіння грошовими коштами, обвинувачені мали умисел саме на вчинення крадіжки, склад злочину, передбачений ст. 187 КК України відсутній. Крім того, суд не перевірив версію, згідно якої ОСОБА_16 діяв у стані необхідної оборони, адже потерпілий мав при собі електрошокер. Знаходження ОСОБА_18 у стані алкогольного сп`яніння не доведено;

-прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості; постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі; за ч.4 ст.187 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Мотивуючи скаргу вказав, що обвинувачені вчинили тяжкий та особливо тяжкі злочини, перебували у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про їх суспільну небезпечність та необхідність призначення більш суворого покарання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку учасників розгляду, які підтримали свої апеляційні скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.
Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187 (напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в житло, поєднаний з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень), ч.2 ст.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого); ОСОБА_10 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в житло), та їм призначено вказане у вироку покарання.
При цьому, згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 374 ч. 3 п. 2 КПК України встановлено, що в мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.
При викладенні формулювання обвинувачення у вироку, яке суд визнав доведеним, допущені істотні порушення зазначених вимог закону.
Суб`єктивна сторона вчинених злочинів, що викладена у вироку суду першої інстанції містить суперечності, які виключають можливість встановлення вини обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом.
Так, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку вказані, як встановлені судом обставини, наступні дані: «Діючи умисно, за попередньою змовою, з метою крадіжки грошей ОСОБА_14 , зайшли в кімнату, де відпочивав ОСОБА_14 . У даній кімнаті ОСОБА_9 і ОСОБА_10 стали шукати гроші. Від шуму ОСОБА_14 прокинувся, після цього, ОСОБА_10 вийшла з даної кімнати до вхідних дверей в будинок, щоб спостерігати за обстановкою та у разі необхідності попередити про небезпеку ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_9 , виконуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , наніс не менше п`яти ударів кулаком в обличчя ОСОБА_14 ….».
Описуючи склад злочину ОСОБА_10 , суд вказав: «Від шуму внаслідок їхніх дій ОСОБА_14 прокинувся. Після цього, ОСОБА_10 , виконуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , вийшла з даної кімнати до вхідних дверей в будинок…».
З наведеного формулювання є незрозумілим, яким чином судом встановлена попередня змова між обвинуваченими на вчинення розбійного нападу, якщо у вироку суд визнав встановленим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виконували кожен свій раптово виниклий злочинний намір. Причому у ОСОБА_9 раптовий намір виник після того, як ОСОБА_10 вийшла з приміщення, де знаходився потерпілий, а ОСОБА_10 діяла за своїм раптово виниклим злочинним наміром за попередньою змовою з ОСОБА_9 .
До того ж вирок не містить даних про те, коли саме, при яких умовах та яким чином між обвинуваченими була досягнута попередня змова на вчинення розбійного нападу.
Таким чином, висновок суду про те, що між обвинуваченими існувала попередня змова на вчинення розбійного нападу суперечить встановленим фактичним обставинам справи, згідно із якими такий умисел у них був власним та раптовим.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що районним судом в постановленому вироку допущені суперечності, висновки суду в частині встановлення суб`єктивної сторони складів злочинів, що інкримінуються обвинуваченим, є неоднозначними, допускають їх різне трактування, формулювання обвинувачення не носить характеру правової визначеності та категоричності.

Наведені обставини свідчить про порушення прав обвинувачених на захист, в тому числі при апеляційному оскарженні прийнятого по справі рішення.

Крім цього, згідно з обвинувальним актом від 04.09.2017 в редакції зміненого обвинувачення, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 органом досудового слідства обвинувачувалися в тому, що вони їхали до ОСОБА_14 , одразу маючи злочинний намір, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном.

Як слідує з оскаржуваного вироку, з даним твердженням сторони обвинувачення суд першої інстанції не погодився та вказав у вироку, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , коли їхали до будинку ОСОБА_14 мали на меті крадіжку грошових коштів, які належать батьку ОСОБА_10 та здійснювали свій злочинний намір, спрямований на крадіжку майна.
Свій висновок про відсутність у обвинувачених умислу на вчинення розбійного нападу до того моменту, коли потерпілий прокинувся та помітив їх, районний суд у вироку жодним чином не обґрунтував.
При цьому, згідно з абз.4 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Таким чином, при викладенні мотивувальної частини вироку, судом допущені істотні порушення зазначених вимог закону, постановленому вироку містяться вищевказані суперечності, висновки суду є неоднозначними та допускають їх різне трактування.
При цьому, висновки суду, викладені у вироку, повинні бути однозначними, виражені у категоричних твердженнях та не допускати взаємовиключні твердження у собі, не суперечити один одному.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції не виконано.
Перевірити правильність прийнятого рішення судом першої інстанції в апеляційному порядку не виявляється за можливе у зв`язку з суперечностями у вироку, наявністю в ньому взаємовиключних висновків, неконкретністю висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи та постановленні вироку було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України, вирок підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, забезпечення права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обовязкові вимоги у ст. 370 КПК України. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам учасників розгляду про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Доводам, викладеним в апеляційних скаргах, в тому числі щодо правильності кваліфікації дій обвинувачених, наявності чи відсутності в їх діях складів кримінальних правопорушень, за якими вони обвинувачуються, доведеності їх вини може бути дана оцінка судом при новому розгляді кримінального провадження.
При новому розгляді суду слід усунути вказані в даній ухвалі недоліки, повно та всебічно дослідити обставини справи, надані сторонами на їх підтвердження докази, та ухвалити законне й обгрунтоване судове рішення.
Крім того, у зв`язку з необхідністю скасування вироку, яким обвинуваченому ОСОБА_9 було продовжено запобіжний захід тримання під вартою, а обвинуваченій ОСОБА_10 обрано даний запобіжний захід, апеляційним судом розглянуто питання щодо необхідності продовження запобіжного заходу стосовно обвинувачених.
Вивченням матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має базову середню освіту, не одружений, не працює, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не працює, не заміжня, має на утриманні сина 2005 року народження, освіта загальна середня, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходилась, за місцем проживання характеризується задовільно.
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, максимальна санкція яких передбачає покарання до 15 років позбавлення волі.
ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що передбачає покарання до 12 років позбавлення волі.
Оцінивши сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: надану досудовим розслідуванням інформацію щодо здобутих у кримінальному провадженні доказів, тяжкість покарання, визначеного санкціями статей обвинувачення, дані про особи обвинувачених, колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість з боку обвинувачених впливати на свідків, ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню.
Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, оскільки у суду відсутні дані про зміну обставин, щодо наявності ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано таких даних й стороною захисту.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тримання під вартою продовжити на 60 днів до 03 лютого 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: