Справа№621/1854/20
Пр.№1-кс/621/600/20
УХВАЛА
іменем України
13 липня 2020 року м. Зміїв

Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Зміївського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою у відношенні

ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зміїв Харківської області, є громадянкою України, має вищу освіту, розлучена, не працює, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 раніше не судима,

якій вручено письмове повідомлення про підозру у злочині, передбаченому частиною 3 статті 365-2 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

Слідчий Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , у провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001166 від 15.11.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, за погодженням з прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури в Харківській області ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 05.04.2016 розпорядженням Зміївського міського голови №25 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначена на посаду провідного спеціаліста (державного реєстратора) Зміївської міської ради.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суб`єктом державної реєстрації є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України та перебуває у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації прав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.
Пунктом 1 частини 3 статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність обтяжень на нерухоме майно.
Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.
Пунктом 6 частини 1 ст. 24 зазначеного Закону встановлено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав пов`язаних з відчуженням нерухомого майна подано після державної реєстрації обтяжень встановлених щодо цього майна.
Відповідно до пункту 12 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015року №1127, розгляд заяв та документів, поданих для державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв саме на це майно, а також відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.
Крім того, відповідно до вимог цього Порядку під час проведення державної реєстрації у Державному реєстрі прав державний реєстратор встановлює наявність, відсутність записів про обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Пунктом частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що обтяження це заборона розпоряджатися, та або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.
Таким чином, в силу вищевказаних нормативно-правових актів, державний реєстратор здійснює свою професійну діяльність у сфері надання публічних послуг, а саме проведення державної реєстрації, яка спрямована на захист та забезпечення умов для реалізації інтересів фізичних та юридичних осіб, породжує настання наслідків правового характеру, форма і порядок надання яких визначена державою.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції яка діяла станом на 25.12.2008) іпотекордежатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Тобто, станом на 25.12.2008, законодавцем не передбачалася можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише за умови наявності застереження в іпотечному договорі, про таку можливість у випадку невиконання основного зобов`язання забезпечного іпотекою.
Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Незважаючи на вищевикладені вимоги Закону України та нормативно-правових актів ОСОБА_4 , будучи державним реєстратором, тобто особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану із наданням публічних послуг, яка є обізнаною із законодавством України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчинила зловживання своїми повноваженнями із метою отримання неправомірної вигоди іншою особою, що спричинило тяжкі наслідки за наступних обставин.
Так, 29.06.2017 до державного реєстратора Зміївського міської ради ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_7 , яка діяла на підставі довіреності Публічного Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» №690 від 07.06.2017 року із заявою про державну перереєстрацію прав на нерухоме майно, а саме квартири розміщеної за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ «Перший український міжнародний банк».
Для державної реєстрації права власності ОСОБА_7 надала: договір іпотеки №6118580, серія та номер 439, виданий приватним нотаріусом ОСОБА_8 , кредитний договір№6118465, видавник ПАТ «ПУМБ»; вимогу №44100/59, видавник ПАТ «ПУМБ», при цьому даний пакет документів будь-яких підстав для державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості за ПАТ «ПУМБ» не надає.
По-перше, вказаний іпотечний договір від 14.02.2008 між ОСОБА_9 та Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» не передбачав можливості передачі іпотекодержателю за його одноособовим рішенням права власності на предмет іпотеки за умови наявності лише застереження в іпотечному договорі.
Так, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції яка діяла станом на 14.02.2008) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Тобто, станом на 14.02.2008, законодавцем не передбачалася можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише за умови наявності застереження в іпотечному договорі, про таку можливість у випадку невиконання основного зобов`язання забезпечного іпотекою.
По-друге, відповідно до 4.7.1 зазначеного договору у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету Іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна за якою Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.
Так, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на момент укладення вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, при цьому іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
По-третє, державному реєстратору не було надано жодного документу, який би підтверджував наявність факту завершення 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя, що передбачено п. 4.4.5 вказаного іпотечного договору.
Незважаючи на відсутність правових підстав для державної реєстрації та вищевикладені обставини, 04.07.2017 ОСОБА_4 , будучи державним реєстратором, здійснюючи професійну діяльність пов`язану із наданням публічних послуг та пов`язану із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, знаходячись за місцем своєї роботи за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись злочинним умислом, направленим на зловживання повноваженнями, які зобов`язували останню діяти у відповідності із вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», достовірно знаючи про відсутність правових підстав для здійснення реєстрації, незаконно, діючи в інтересах ПАТ «Перший український міжнародний банк», з метою отримання останніми неправомірної вигоди здійснила реєстрацію права власності на квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_4 за ПАТ «Перший український міжнародний банк», що спричинили тяжкі наслідки у вигляді завдання охоронюваним законом інтересам потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №27132 від 29 листопада 2019 року, майнову шкоду на загальну суму 572 865 грн.00 копійок, що більше ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Крім того, 18.06.2018 до державного реєстратора Зміївського міської ради ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_10 , який діяв на підставі довіреності ПАТ «Альфабанк» №7854 від 30.05.2018 із заявою про державну перереєстрацію прав на нерухоме майно, а саме квартири, розміщеної за адресою: АДРЕСА_5 за ПАТ «Альфабанк».
Для державної реєстрації права власності ОСОБА_10 надав оригінали наступних документів: договору іпотеки №6118580, серія та номер 2634 виданого приватним нотаріусом ОСОБА_11 ; кредитний договір виданий ВАТ «Сведбанк»; повідомлення видавника ПАТ «Альфа банк», при цьому даний пакет документів будь-яких підстав для державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості за ПАТ «ПУМБ» не надає.
По-перше, вказаний іпотечний договір від 04.07.2008, укладений між ОСОБА_12 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого являється ПАТ «Альфабанк»), не передбачав можливості передачі іпотекодержателю за його одноособовим рішенням права власності на предмет іпотеки за умови наявності лише застереження в іпотечному договорі.
Так, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла станом на 04.07.2008, на момент укладання вказаного іпотечного договору між ОСОБА_12 та ВАТ «Сведбанк», іпотекордержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Тобто, станом на 04.07.2008, законодавцем не передбачалася можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише за умови наявності застереження в іпотечному договорі, про таку можливість у випадку невиконання основного зобов`язання забезпеченого іпотекою.
По -друге, відповідно до 12.3.1 зазначеного договору задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури передбаченої п. 12.3.1 Договору, договір про задоволення, вимог Іпотекодержателя укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається що предмет Іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету Іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна за якою Предмет іпотеки переходить к власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.
Так, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на момент укладення вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, при цьому іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
По-третє, державному реєстратору не надано жодного документу, який би підтверджував наявність факту завершення 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя, що передбачено п. 11 вказаного іпотечного договору відповідно до якого при настанні передбачених договором випадків права звернення предмет іпотеки на користь іпотекодержателя, Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов`язання та зобов`язань передбачених вказаним іпотечним договором у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов вказаного договору.
Незважаючи на відсутність правових підстав для державної реєстрації та вищевикладені обставини, 20.06.2018 ОСОБА_4 , будучи державним реєстратором, здійснюючи професійну діяльність пов`язану із наданням публічних послуг та пов`язану із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, діючи повторно, знаходячись за місцем своєї роботи за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись злочинним умислом, направленим на зловживання повноваженнями, які зобов`язували останню діяти у відповідності із вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», достовірно знаючи про відсутність правових підстав для здійснення реєстрації, незаконно, діючи в інтересах ПАТ «Альфабанк», з метою отримання останніми неправомірної вигоди здійснила реєстрацію права власності на квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_5 за ПАТ «Альфабанк», чим спричинила тяжкі наслідки у вигляді завдання охоронюваним законом інтересам потерпілої ОСОБА_12 , відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №23571 від 24 березня 2020 року, майнової шкоду на загальну суму 1 млн. 89 тисяч 530 гривень, що більше ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Крім того, 15.05.2018 до державного реєстратора Зміївського міської ради ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_13 , яка діяла на підставі довіреності ПАТ «Укрсоцбанк» №2915 від 16 листопада 2017 із заявою про державну перереєстрацію прав на нерухоме майно, а саме квартири розміщеної за адресою: АДРЕСА_6 за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».
Для державної реєстрації права власності ОСОБА_13 надала оригінали наступних документів: іпотечний договір серія та номер 1973, видавник приватний нотаріус ОСОБА_14 , договір кредиту без номеру, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк»; повідомлення без номеру видавник ПАТ «Укрсоцбанк», при цьому, даний пакет документів будь-яких підстав для державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості за ПАТ «Укрсоцбанк» не надає.
По-перше вказаний іпотечний договір від 12.03.2008, укладений між ОСОБА_15 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», не передбачав можливості передачі іпотекодержателю за його одноособовим рішенням права власності на предмет іпотеки за умови наявності лише застереження в іпотечному договорі.
Так, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла станом на 12.03.2008 на момент укладання вказаного іпотечного договору між ОСОБА_15 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», не передбачав можливості передачі іпотекодержателю за його одноособовим рішенням, іпотекордержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання є правовою підставою для реєстрації права власності іпотек держателя на нерухоме майно , що є предметом іпотеки. Тобто станом на 12.03.2008 законодавцем не передбачалося можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише за умови наявності застереження в іпотечному договорі, про таку можливість у випадку невиконання основного зобов`язання забезпеченого іпотекою.
Крім того, відповідно до підпункту 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадянина України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, протягом дії вказаного Закону не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті та за умови, якщо таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.
Відповідно до підпункту 3 пункту 1 вказаного Закону «Про мораторій на стягнення майна громадяни України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг визначений у вищевказаному підпункті 1 пункту 1 вказаного Закону, на користь (у власність) іншої особи.
В даному випадку потерпіла ОСОБА_15 ,яка укладала вищевказаний іпотечний та кредитний договір із Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» не була офіційно повідомлено про зміну назви юридичної особи.
По-друге, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури передбаченої п. 12.3.1 Договору, договір про задоволення, вимог Іпотекодержателя укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається що предмет Іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі висновку незалежного незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету Іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна за якою Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.
Так, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на момент укладення вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки , при цьому іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Незважаючи на відсутність правових підстав для державної реєстрації та вищевикладені обставини 15.05.2018, о 09 год. 43 хв., ОСОБА_4 , будучи державним реєстратором, здійснюючи професійну діяльність пов`язану із наданням публічних послуг та пов`язану із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, діючи повторно, знаходячись за місцем своєї роботи за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись злочинним умислом направленим на зловживання повноваженнями, які зобов`язували останню діяти у відповідності із вимогами ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», достовірно знаючи про відсутність правових підстав для здійснення реєстрації, незаконно, діючи в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» з метою отримання останніми неправомірної вигоди, в порушення пункту 2.1 розділу 2 «Посадової інструкції державного реєстратора Зміївської міської ради», здійснила реєстрацію права власності на квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_6 за ПАТ «Укрсоцбанк», чим спричинила тяжкі наслідки у вигляді завдання охоронюваним законом інтересам потерпілої ОСОБА_15 майнової шкоди, відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №22095 від 06 квітня 2020 року, на загальну суму 767 227 гривень, що більше ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
08.07.2020 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.З ст.365-2 КК України.
Окрім цього, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується:

- заявою про кримінальне правопорушення ОСОБА_9 , який в подальшому визнаний потерпілим у кримінальному провадженні;
- заявою про кримінальне правопорушення ОСОБА_16 , яка в подальшому визнана потерпілою у кримінальному провадженні
- заявою про кримінальне правопорушення ОСОБА_12 , яка в подальшому визнана потерпілою у кримінальному провадженні
- заявою про кримінальне правопорушення ОСОБА_15 , яка в подальшому визнана потерпілою у кримінальному провадженні;
- висновком судової оціночно-будівельної експертизи №27132 від 29.11.2019, згідно якої вартість квартири АДРЕСА_7 , станом на липень 2017 року, складає 572865 гривень;
- висновком судової оціночно-будівельної експертизи №27131 від 29.11.2019, згідно якої вартість квартири АДРЕСА_8 , станом на червень 2017 року, складає 824872 гривні;
- висновком судової оціночно-будівельної експертизи №23571 від 24.03.2020, згідно якої вартість квартири АДРЕСА_9 , в цінах на 20.06.2018, складає 1089530 гривень;
- висновком судової оціночно-будівельної експертизи №22095 від 06.04.2020, згідно якої ринкова вартість квартири АДРЕСА_10 , станом на 15.05.2018, складає 767227 гривень.
Слідчий вважав, що в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки склади злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365-2 КК України, які є тяжкими злочинами.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365-2 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім того, просив врахувати, що в провадженні СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінальних проваджень в яких фігурантом також є ОСОБА_4 , в яких на даний час проводяться відповідні експертизи в експертних установах.
Отже, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання останньої винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється; наявність наміру продовжувати свою протиправну діяльність, слідчий вважав, що до ОСОБА_4 неможливо застосувати більш м`які види запобіжних заходів, тому є підстави для обрання підозрюваній ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання з підстав, зазначених у ньому.

Підозрювана ОСОБА_4 заперечувала проти клопотання, вказуючи, що не має наміру переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.

Захисник адвокат ОСОБА_5 вважала, що зазначені у клопотанні ризики не підтверджені жодним чином, просила відмовити у задоволенні клопотання.

Стороною захисту надані письмові пояснення на обгрунтування заперечень проти клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що слідчим відділу поліції проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001166 від 15.11.2017 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Надані докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

При вивченні підозрюваної особи встановлено, що вона не судима, розлучена, має на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, перебуває на обліку у Зміївській філії Харківського обласного центру зайнятості, має місце реєстрації, де постійно проживає та характеризується позитивно.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення надані вагомі докази того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких, у разі визнання винуватою за частиною 3 статті 365-2 Кримінального кодексу України, їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Водночас, стороною обвинувачення не надано доказів існування ризиків перешкоджання кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Оцінивши обставини визначені статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, дійшов висновку, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним вказаних кримінальних правопорушень; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує один з ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і на який вказується у клопотанні.

Відповідно до частини 4 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оскільки прокурор довів обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, але не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, належить застосувати щодо підозрюваної більш м`який запобіжний захід.

Під час обрання запобіжного заходу враховано дані про підозрювану особу, яка не працює, має постійне зареєстроване місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Для забезпечення належного виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків необхідним і достатнім є запобіжний захід - домашній арешт із забороною залишати своє житло у період часу з 23:00 год до 06:00 год наступного дня.

Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України на підозрюваного ОСОБА_4 належить покласти обов`язки: - прибувати до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, прокурора чи суду за першою вимогою, або повідомляти про неможливість прибуття; - не виїжджати за межі Зміївського району Харківської області без дозволу слідчого чи прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області.

Відповідно до частини 7 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 197, 484, 492 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

1. Відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою.

2. Застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід домашній арешт.

3. Заборонити підозрюваній ОСОБА_4 залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 23:00 години до 06:00 години наступного дня.

4. Покласти на підозрювану ОСОБА_4 наступні обов`язки: - прибувати до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, прокурора чи суду за першою вимогою, або повідомляти про неможливість прибуття; - не виїжджати за межі Зміївського району Харківської області без дозволу слідчого чи прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області.

5. Ухвалу для виконання передати Зміївському ВП ГУНП в Харківській області.

6. Строк дії ухвали визначити до 10.09.2020.

7. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: