ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/814/20 Справа № 178/1741/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року щодо неповнолітнього

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Адамівка, Криничанського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, учня ПТУ №71, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0000491,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,

встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 19 жовтня 2019 року близько 00 год. 01 хв., перебуваючи у буд. АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_11 , вийшовши на вулицю, побачив моторолер марки А ТМЗ «Муравей», 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 . Після чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним моторолером. 19 жовтня 2019 року близько 00 год. 05 хв., реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, без будь-якого дозволу власника, умисно підійшов до вказаного моторолера, не заводячи двигуна, сів за кермо, почав рух на ньому по вул. Луговій в с. Адамівка Криничанського району Дніпропетровської області, та з місця скоєння злочину зник, тим самим незаконно заволодів моторолером марки А ТМЗ «Муравей», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 10196 грн. 14 коп.

Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття покарання, призначивши іспитовий строк терміном 1 рік.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання.

Неповнолітнього ОСОБА_6 ухвалено звільнити від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і застосувати примусові заходи виховного характеру, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 105 КК , а саме:

- застереження;

- обмеження дозвілля в період часу з 21.00 години до 06.00 години кожного дня строком на 01 рік;

- передати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 01 рік.

Вирішено долю речового доказу.

Арешт, накладений ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року на моторолер А «Муравей ТМЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 скасовано.

Прокурор не погодився з даним вироком. В апеляційній скарзі просить його скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

На підставі ст. 105 КК України звільнити його від покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та застосувати примусові заходи виховного характеру передбачені п.п. 1, 3 ст. 105 КК України, а саме:

- застереження;

- передати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 під нагляд матері ОСОБА_8 до досягнення ним повноліття.

Посилається на те, що при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому судом неправильно застосовано вимоги закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні покарання: штраф, громадській роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі на певний строк. Однак у супереч зазначеним вимогам до неповнолітнього ОСОБА_6 застосовано покарання у виді обмеження волі, яке до неповнолітнього не може бути застосованим.

Вказує, що судом помилково застосовано примусові заходи виховного характеру передбачені п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 105 КК строком на 1 рік, які будуть продовжувати діяти після досягнення ним повноліття.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення частково. Просив вирок змінити, виключити з нього посилання на призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, на підставі ст. 105 КК України.

Звільнити неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру передбачені п. п. 1, 3 ст. 105 КК України, до досягнення ним повноліття.

Неповнолітній обвинувачений, його законний представник, захисник та потерпілий не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався не в повному обсязі.

Виходячи із ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, оскільки вони ніким з учасників провадження не оскаржувалися.

За правилами ст. 373 КПК України якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такий примусовий захід виховного характеру, як застереження.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 1, 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» визначено, що судам необхідно додержуватись вимог законодавства, що регулює застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, котрі вчинили злочини у віці до 18 років. В кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Згідно з п. 16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2017 року № 223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду.

Системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч. ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст. 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

З оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середнього ступеню тяжкості, у неповнолітньому віці, до кримінальної відповідальності притягується вперше, у скоєному щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виховується у неповній сім`ї разом з матір`ю, умови життя та виховання задовільні, згідно характеристики з місця проживання характеризується позитивно, навчається у Професійному технічному училищі № 71 з 01 вересня 2018 року, де характеризується також позитивно, регулярно відвідує заняття.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про звільнення ОСОБА_6 від покарання та застосування до нього примусових заходів виховного характеру, проте ухвалюючи вирок, безпідставно призначив неповнолітньому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді обмеження волі та звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідність, застосував примусові заходи виховного характеру передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 105 КК строком на 1 рік, які будуть продовжувати діяти після досягнення ОСОБА_6 повноліття.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, а вирок суду - змінити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури - задовольнити частково.
Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року щодо неповнолітнього ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

На підставі ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру передбачені п. п. 1, 3 ст. 105 КК України, а саме:

- застереження;

- передати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 під нагляд матері ОСОБА_8 , до досягнення ним повноліття.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4