Справа № 404/386/20
Номер провадження 1-м/404/1/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі :
головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому клопотанням Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрського районного суду міста Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року у відповідність із законодавством України відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Українка Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

фактично перебуває у ФКУ «Виправна колонія № 1» УФСВП Росії по Тульській області, засудженого вироком Октябрського районного суду міста Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року за ч.2 ст.210, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації у відповідності до ч.3 ст.69 КК РФ шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання в вигляді 13 років позбавлення волі,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:
До Кіровського районного суду м. Кіровограда надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрського районного суду міста Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 .

З доданих до клопотання документів вбачається, що вироком Октябрського районного суду міста Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.210, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації у відповідності до ч.3 ст.69 КК РФ шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання в вигляді 13 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначається з моменту затримання ОСОБА_3 з 04 грудня 2015 року, який відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 1» УФСВП Росії по Тульській області.

ОСОБА_3 є громадянином України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта, має бажання не відбуту міру покарання в подальшому відбувати в Україні і Міністерством юстиції України погоджено питання з Міністерством юстиції Російської Федерації про передачу ОСОБА_3 для подальшого відбування покарання в Україні.

Суд, заслухавши думку прокурора, який просив задовольнити клопотання Міністерства юстиції України та визнати, що дії ОСОБА_3 потрібно кваліфікувати за законодавством України та призначити йому покарання, яке не перевищує термін призначення покарання вироком суду Російської Федерації.

Згідно ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК, відмічає, що чинним на території України діє Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».

Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Приводячи вирок Октябрського районного суду міста Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.

Як вбачається з вироку Октябрського районного суду міста Ліпецька від 13.03.2018 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 210, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, участь у злочинному угрупуванні та замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, в особливо великому розмірі.

Кримінально карні дії мали місце в період з 01.01.2015 року по 01.08.2015 року.

За зазначені дії в Україні встановлена кримінальна відповідальність ч.1 ст.255, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, а саме: створення злочинної організації з метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а також керівництво такою організацією або участь у ній, або участь у злочинах, вчинюваних такою організацією, та замах на незаконний збут наркотичних засобів організованою групою в особливо великому розмірі.

При цьому, кваліфікуюча ознака "використання інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу "Інтернет") Кримінальним Кодексом України не передбачена, як і не передбачено режим колонії де має відбувати покарання засуджений.

Крім того, суд вбачає неможливим застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки дане покарання не призначалося вироком Октябрського районного суду м. Ліпецька. Відтак, застосування додаткового покарання погіршить становище засудженого.

Відповідно до ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктами а), d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

З огляду на зазначені норми, суд констатує, що відповідальність за суспільно небезпечні діяння, за які засуджено ОСОБА_3 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України. При цьому суд не вправі вдаватися в оцінку дій особи, встановлених вироком іноземної держави.

Згідно з ч.3 ст.610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Поряд з цим, частиною 4 статті 610 КПК України передбачено, що при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України та якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції, яка передбачає, що у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є громадянином України, що підтверджується довідкою Державної міграційної служби України та копією паспорта, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений, набрав законної сили, строк покарання, який має відбувати засуджений більше шести місяців, отримано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Відповідно до ст. 11 Конвенції при застосуванні процедури зміни вироку суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального кодексу України та визначає покарання.

Таким чином, вирок Октябрського районного суду міста Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.210, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації у відповідності до ч.3 ст.69 КК РФ шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання в вигляді 13 років позбавлення волі слід привести у відповідність із законодавством України, та вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України із врахування ч.1 ст. 70 КК України.

Також, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться за правилами, встановленими ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України).

З вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька від 13.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 перебував під вартою з 04 грудня 2015 року до набрання вироком законної сили.

Таким чином, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 04.12.2015 по 26.08.2018 року підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Октябрського районного суду м. Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року згідно якого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджений за ч.3 ст.30 ч.5 ст.228-1, ч. 2 ст. 210 КК Російської Федерації підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9-12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб», ст.ст. 602, 610 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Привести вирок Октябрського районного суду м. Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України.

Верлієнка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати засудженим за ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 307 КК України до покарання :

за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років

за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 місяців без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 04.12.2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року) строк попереднього ув`язнення з 04.12.2015 року по 26.08.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом семи днів з дня її винесення.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1