ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/818/1765/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого та його представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 02 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжено на 60 днів, тобто до 09 04 2020 року (а.с.24-25).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати.
Таку вимогу мотивував тим, що прокурор, виходячи з формулювання клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, не впевнений у наявності заявлених ризиків, висновки суду про необхідність тримання обвинуваченого під вартою ґрунтуються на домислах та припущеннях, а не на доказах. Також вказав, що суд першої інстанції на свій розсуд, безпідставно збільшив кількість ризиків, яка не відповідає кількості, заявленій у клопотанні прокурора при тому, що судом апеляційної інстанції вже давалася негативна оцінка даному факту. Зазначив, що розгляд вищевказаного клопотання прокурора проведено незаконним складом суду, оскільки стороною захисту було подано заяву про відвід судді, яка була залишена без задоволення (а.с.27-29).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого без задоволення.

Потерпілий та його представник, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника обвинуваченого, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, зокрема, за злочини проти власності, безробітний, офіційних джерел доходу та стійких соціальних зв`язків не має, що було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.
Також варто враховувати те, що до ОСОБА_7 раніше було застосовано положення ст.75 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак, відповідних висновків він для себе не зробив, на шлях виправлення не став та в порушення покладених на нього обов`язків продовжував вчиняти злочини, що свідчить про стійку антисоціальну його поведінки.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор вказала, що ОСОБА_7 ухилявся від органів досудового розслідування, знаходився у розшуку, що підтверджує неефективність застосування щодо нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, або його скасування. Також зазначила, що самий такий запобіжний захід сприятиме швидкому та оперативному судовому розгляду даної справи в розумні строки.
Наведене у сукупності, на думку колегії суддів, спростовує апеляційні доводи захисника та підтверджує наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , його тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.
Посилання захисника на те, що розгляд клопотання прокурора проведено незаконним складом суду, оскільки стороною захисту було подано заяву про відвід судді, яка була залишена без задоволення, - безпідставні.
Як вбачається з журналу судового засідання від 10 02 2020 року вищевказана заява залишена без задоволення, оскільки в діях захисника вбачалося зловживання своїми процесуальними правами (а.с.22).

Разом із тим, заслуговують на уваги доводи апелянта щодо необґрунтованого збільшення судом першої інстанції кількості ризиків, зокрема ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України з огляду на наступне.
Як вбачається з клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилався на існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ст.177 КПК України (а.с.17-20).
Однак, районний суд в оскаржуваній ухвалі послався на існування такого ризику як можливість незаконного впливу на потерпілого з боку обвинуваченого, жодним чином не аргументувавши таке посилання.
Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає безпідставним посилання суду на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , однак, разом з тим, вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу та виключити з її мотивувальної частини посилання суду на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, як необґрунтованого.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 02 2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - змінити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали посилання суду на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3