ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/204/20 Справа № 211/4349/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, пенсіонера, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні № 0003275,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , ,

встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він приблизно о 16 год. 16 листопада 2015 року разом із ОСОБА_9 , з метою сумісного вживання алкогольних напоїв, направлялися до належної ОСОБА_6 дачної дільниці, розташованої по АДРЕСА_2 . Проходячи через магазин «Маячок», розташований по вул. Літке м. Кривого Рогу, ОСОБА_9 зустрів раніше знайомого ОСОБА_10 , з яким почав спілкуватись. Під приводом сумісного святкування дня народження, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 запропонували ОСОБА_10 піти разом із ними до розташування зазначеної дачі, на що останній погодився.
Знаходячись в приміщенні вказаної дачі приблизно о 18 год. 45 хв. 16 листопада 2015 року в ході спілкування, між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зав`язалась сварка, в ході якої ОСОБА_10 наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_9 .
В цей час у ОСОБА_6 , який був присутній під час нанесення удару його товаришу ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , виник злочинний намір, направлений на спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень.
Після цього, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 взяв пляшку із невстановленою слідством рідиною та плеснув її в ліву частину обличчя потерпілого ОСОБА_10 , після, взяв сірники та умисно підпалив останнього.
В результаті вищевказаних дій, ОСОБА_10 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді термічного опіку полум`ям обличчя, шиї, обох верхніх кінцівок, лівої нижньої кінцівки, 3АБ-4 ст., 18% поверхні тіла, з послідуючим вилученням нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кісті, дефект лівої вушної раковини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, за ознакою непоправне.
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 31 січня 2017 року по 23 травня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на лікування потерпілого задоволено та ухвалено стягнути з останнього на користь держави в особі Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» витрати на лікування в розмірі 20 151 грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 16 012 грн. 96 коп., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок змінити та призначити йому більш м`яке покарання.
Посилається на те, що вина його у вчиненні інкримінованого злочину не доведена.
Також просить врахувати стан його здоров`я після двох перенесених інфарктів та поважний вік, те, що у нього є хвора мати, якій 90 років і вона потребує постійної допомоги.
Прокурор просить вирок скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та не застосування закону, який підлягає застосуванню.
Ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Зазначає, що злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 , є тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_6 не встановлено, крім того, ОСОБА_11 не розкаявся, збитки не відшкодував.

Вважає, що судом не було взято до уваги позицію потерпілого ОСОБА_10 щодо призначення суворої міри покарання. Тому, вважає, призначене ОСОБА_6 судом покарання, є занадто м`яким та не буде сприяти його виправленню.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив їх задовольнити, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Прокурор підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення та просив їх задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого - заперечував.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду про його винуватість у вчиненні інкримінованих йому дій фактичним обставинам справи є безпідставними.
Матеріалами справи встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_6 суд насамперед послався на покази потерпілого, які той давав як під час судового розгляду так і під час досудового слідства, при проведенні слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події після роз`яснення прав в присутності понятих.
Як свідчить проведений судом аналіз, ці покази ОСОБА_10 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, мотиву, знаряддя злочину, способу застосування до нього насильства, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.
Суть пояснень ОСОБА_10 зводилась до того, що в день події на ґрунті пияцтва разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , виникла сварка, під час якої, останній облив його рідиною із запахом бензину та підпалив його.
Аналогічні послідовні пояснення потерпілий надав і під час таких слідчих дій, як пред`явлення особи для впізнання, проведені 01 квітня 2016 року та 27 липня 2016 року, слідчого експерименту від 04 серпня 2016 року, додаткового слідчого експерименту від 16 вересня 2016 року, під час яких потерпілий впізнав ОСОБА_6 як особу, з яким він випивав 16 листопада 2015 року, та який облив бензином та підпалив його.
Судом взято до уваги висновок експертного дослідження, згідно якого наявні у ОСОБА_10 тілесні ушкодження виникли від безпосередньої дії високої температури, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, давність їх виникнення може відповідати 16 листопаду 2015 року. Такі тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути при обставинах, механізмі та локалізації, на які вказав потерпілий під час проведення слідчого експерименту.
Узгоджені з викривальними показами потерпілого ОСОБА_10 дані містяться:
- у показах свідка ОСОБА_9 , про те, що в день події разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 розпивали спиртні напої, в ході конфлікту, потерпілий вдарив його, від відвернувся і побачив, що щось спалахнуло, злякавшись побіг додому, а зранку ОСОБА_6 запитував, чи не шукає його поліція, оскільки він підпалив ОСОБА_10 ;
- в його ж показах під час проведення слідчого експерименту як ОСОБА_6 із застосуванням рідини підпалив потерпілого і завдав тому тілесні ушкодження;
- висновком експерта № 1781 від 21.09.2016 року, згідно якого механізм утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, не суперечить судово-медичним даним, отриманим під час проведення слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_9 , під час яких вони вказали однаковий механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому;
- та іншими доказами, зокрема поясненнями свідків та інших письмових матеріалів, в їх сукупності.
Наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченого про те, що він не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді термічних опіків та відсутність в справі доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Направленість дій, знаряддя злочину, характер та спосіб насильства, застосованого до потерпілого, свідчать про направленість умислу на спричинення потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень.
З вироку видно, що судом дана оцінка і перевірена версія обвинуваченого про те, що він взагалі не був присутнім під час спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Дана версія не знайшла свого підтвердження ні в ході судового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду справи.
Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.
В зв`язку з цим, апеляційні доводи обвинуваченого про недоведеність його вини є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Аналізуючи доводи прокурора про необґрунтованість призначення обвинуваченому занадто м`якої міри покарання, та доводи обвинуваченого про суворість покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).
Вказані вимоги Закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції послався на тяжкість вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який згідно вимог ст. 89 КК України, вважається особою раніше не судимою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, за місцем роботи - позитивно, його пенсійний вік, наявність ряду захворювань, підтверджених медичною документацією.
Суд послався і на те, що по справі не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, враховано і думку потерпілого, який просив призначити ОСОБА_6 суворе покарання.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_6 , слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, на строк - 6 років, оскільки саме такий вид та розмір покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора не вбачає.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області - залишити без задоволення.
Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4