Справа №463/136/20
Провадження №1-кс/463/251/20
У Х В А Л А

29 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 16 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000743 від 24.07.2019,

встановив:

скаржник звернувся із скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 16 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000743 від 24.07.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 16 грудня 2019 року слідчим ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діяннях судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_5 та працівників СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України. Зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки слідчим не проведено усіх необхідних слідчих дій і така винесена передчасно. А тому просить скаргу задоволити.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав з мотивів викладених у такій та додатково пояснив що виконуючи свої професійні обов`язки адвоката та представляючи інтереси ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000797 від 09.11.2017 йому стало відомо, що потерпіла у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 у червні 2018 року подала позовну заяву до Миколаївського районного суду Львівської області про захист честі та гідності, де відповідачем №1 є його клієнт ОСОБА_6 , а відповідачем №2 він - адвокат ОСОБА_3 . Суддя ОСОБА_5 05.06.2018 постановив ухвалу про відкриття провадження (провадження №2/447/699/18 справа №447/1355/18) визнавши, зокрема його адвоката відповідачем №2, тим самим вчинив втручання в його діяльність як захисника, а саме створив перешкоду наданню ним ефективної правової допомоги ОСОБА_6 як у кримінальних провадженнях, так і в цивільних провадженнях, оскільки суддею ОСОБА_5 створено формальна підстава для відведення його адвоката та захисника у справах, де він представляє та захищає інтереси ОСОБА_6 .

Також вважає, що аналогічний злочин вчинила слідча СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000797 від 09.11.2017 р. Оскільки надала потерпілій ОСОБА_7 можливість ознайомлення та виготовлення копій документів вказаного кримінального провадження, які в подальшому були використанні потерпілою для подання до суду наведеного вище позову. А також однією із складових частини скоєння злочину передбаченого ст. 397 КК України вважає відсутність відповіді начальника Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській на його звернення від 06.12.2017 р. та 25.12.2017 р.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду повідомлений належним чином, на адресу суду скерував матеріали кримінального провадження №0000743 та письмові заперечення на скаргу.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши думку скаржника, дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000743, приходжу до наступного висновку.

Частина перша ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000743, постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 16 грудня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000743 від 24.07.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діяннях судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_5 та працівників СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження №0000743 від 24.07.2019 вбачається, що підставою для внесення даних в ЄРДР являється звернення адвоката ОСОБА_3 від 12.04.2019 про вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.

З оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження №00000013, встановлено, що слідчим в ході досудового розслідування було проведено наступні слідчі дії.
Зокрема, допитано як свідка суддю Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_5 , який повідомив, що ним не здійснювалось та не здійснюється втручання в діяльність захисника чи представника особи ОСОБА_3 . Так, за розподілом автоматизованої системи суду йому було розподіллено до розгляду позовну заяву ОСОБА_7 про захист честі та гідності, відповідачами в якій остання визначила ОСОБА_6 та фізичну особу ОСОБА_3 , а не захисника чи представника особи, а тому ним 05.06.2018 постановлено ухвалу про відкриття провадження. Дана ухвала винесена у відповідності до чинного законодавства, що підтверджено ухвалою Львівського апеляційного суду, так як ОСОБА_3 оскаржував постановлену ним ухвалу.

Допитана як свідок слідча СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 повідомила, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000797 від 09.11.2017 та нею в присутності адвоката ОСОБА_3 вручено ОСОБА_6 письмове повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Жодного втручання в діяльність захисника чи представника особи ОСОБА_3 вона не здійснювала.

Було проведено допит свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які надали аналогічні показання.

Диспозиція ч.2 ст.397 КК України передбачає вчинення у будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або порушення встановлених законом гарантій їх діяльності та професійної таємниці.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України».

Як встановлено під час судового розгляду, скаржник фактично не погоджується із рішенням судді, а саме з постановленою ухвалою про відкриття провадження від 05.06.2018. Дану ухвалу ним було оскаржено, така залишена в силі апеляційним судом.

Кримінальне правопорушення вчинене, на думку скаржника працівниками СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області, полягає у не наданні відповіді на його запити та ознайомленні потерпілої з матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, у відповідності до вимог ч.3 ст.24 ЗУ «Про «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відмова в наданні інформації на такий запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно ч.5 ст.212-3 КУпАП визначено, що неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" тягне за собою адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ст.. 221 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.

Таким чином, аналізуючи матеріали кримінального провадження та оскаржувану постанову, слідчий суддя погоджується з висновком слідчого, який зроблений у оскаржуваній постанові, що в діях судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_5 та працівників СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.

Крім цього, на думку слідчого судді, для висновку про відсутність у діях вказаних осіб складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України немає необхідності проводити будь-які додаткові слідчі дії, оскільки такий являється очевидним виходячи з пояснень скаржника та викладених ним аргументів в заяві про вчинення кримінального правопорушення від 12.04.2019 р.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що ні в ході розгляду скарги, ні в ході досудового розслідування, не встановлено відомостей та не здобуто даних, які б свідчили про вчинення суддею Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_5 та працівниками СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області неправомірного втручання у діяльність адвоката та наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України, в зв`язку з чим підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 303-307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 16 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000743 від 24.07.2019.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1