Справа № 204/1827/20
Провадження № 1-кп/204/500/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0000484 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 березня 2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, українця, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо призначення судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_6 не заперечував щодо призначення судового розгляду.
Суд, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного.
Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.
Вичерпний перелік відомостей, які має місце обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
З вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вбачається, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно п.13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є саме обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Згідно обвинувального акта, затвердженого прокурором Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 4 ОСОБА_8 18 березня 2020 року, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , 14.03.2020 року близько 20 год. 57 хвл., маючи злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням на територію домоволодіння, що належить раніше незнайомому потерпілому ОСОБА_6 , прибув до території домоволодіння АДРЕСА_2 , визначивши при цьому майно, а саме велосипед фірми «ARDIS» білого кольору із синьо-зеленими вставками, з надписами на рамі «AW 12090942», «AM 148», що знаходилось на території домоволодіння за вищевказаною адресою, як предмет свого злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням на територію домоволодіння, ОСОБА_7 знаходячись у вказаному місці та вказаний час, діючи умисно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, наблизився до паркану, який огороджує територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Та з метою реалізації раптово виниклого умислу, переліз через паркан домоволодіння, тим самим проник на територію домоволодіння за вищевказаною адресою. Знаходячись на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та у вищевказаний час, ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань та з метою наживи, взяв чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_6 , а саме: велосипед фірми «ARDIS» білого кольору із синьо-зеленими вставками, з надписами на рамі «AW 12090942», «AM 148», згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 788 від 18.03.2020 року становить 4500 грн. та з метою доведення злочинного умислу до кінця через бокову огорожу, що поєднує ділянку домоволодіння АДРЕСА_3 перекинув вище вказаний велосипед фірми ARDIS» білого кольору із синьо-зеленими вставками. Таким чином виконавши всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, покинувши територію вищевказаного домоволодіння з викраденим майном та спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на вищезазначену суму. Проте ОСОБА_7 не зміг довести свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки через декілька хвилин, неподалік будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , з викраденим майном був затриманий потерпілим ОСОБА_6 , та працівниками поліції, які були викликані потерпілим в момент виявлення ним злочину.
Умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у закінченому замаху та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднано з проникненням у житло, кваліфікуються за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
Під житлом особи розуміється приміщення, призначене для постійного (приватний будинок, квартира, кімната в будинку, квартирі чи гуртожитку) чи тимчасового (кімната в готелі, санаторії, казармі чи кубрику військовослужбовців, палата в лікарні чи іншому закладі охорони здоров`я, дачний чи садовий будинок, палатка, вагончик) проживання людей, а також складові частини приміщення, що використовуються для відпочинку, зберігання майна або задоволення інших потреб людини (балкон, веранда, комора, тощо).
Верховний Суд України у постанові від 19.11.2018 року по справі № 205/5830/16-к (провадження № 51-2436кмо18) зробив висновок про те, що огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем). При цьому в кожному конкретному кримінальному провадженні, де обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК (ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК) включає кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище», належить встановити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідне місце чи територію як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення ст. 91-94 КПК, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази - відповідній оцінці.
З викладу фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що крадіжка вчинена з території домоволодіння. Між тим, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення не відповідає фактично встановленим обставинам кримінального правопорушення.
У зв`язку з чим суд вважає пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України не конкретизованим, що є порушенням ст. 291 КПК України та ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Так у рішенні від 09.10.2008 р. у справі «Абромін проти Росії» п.п. 34,35 Європейський суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Порушення ст. 291 КПК України в даному обвинувальному акті неможливо усунути під час судового розгляду у передбаченому ст. 338 КПК України порядку, тому що частиною першою вказаної норми закону передбачена можливість змінити прокурором обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Однак, в даному випадку існує ситуація при якій вже фактично встановлені обставини вчинення кримінального правопорушення не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення.
Слід звернути увагу, що суд не вправі підходити до обвинувального акту та пред`явленого особі обвинувачення формально, виходячи з гіпотетично можливого усунення недоліку у обвинувальному акті прокурором, оскільки за таких обставин суд перебирає на себе функції сторони обвинувачення, чим порушує право обвинуваченого на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) та основні засади кримінального судочинства, такі як: рівність перед законом і судом; презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність (ст. 7 КПК України).
Зазначені недоліки в обвинувальному акті, на думку суду, є суттєвими та перешкоджають призначенню справи до розгляду, так як неповне формулювання обвинувачення та неповне викладення фактичних обставин не дає можливості перевірити правильність кваліфікації дій обвинуваченої, що унеможливлює повний, всесторонній та об`єктивний розгляд кримінального провадження у встановлені законом строки.
За таких обставин з метою забезпечення обвинуваченим права на захист та справедливий суд, визначення меж судового розгляду суд переконаний у необхідності повернення обвинувального акту прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, п. 3 ч. 3 ст. 314, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000484 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1