ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3025/19 Справа № 175/1883/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника цивільного

відповідача ОСОБА_11 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою та доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001056, -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, який народився у с. Преображенка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та піддано кримінальному покаранню у виді штрафу 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 8 500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права роботи в правоохоронних органах, а також займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково, та стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 144 910,99 грн. (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот десять гривень 99 копійок) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень) у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Вирішено долю речових судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

ОСОБА_7 відповідно до наказу №1 о/с від 07 листопада 2015 року був призначений старшиною Дніпропетровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області.
ОСОБА_7 перебуваючи на посаді старшини Дніпропетровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області, здійснював функції представника влади і був службовою особою в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України.
ОСОБА_7 відповідно до наказу начальника ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області №17 від 17 листопада 2015 року призначено матеріально відповідальним за прийом та зберігання майна, вилученого по кримінальним провадженням та матеріалам ЄО, в тому числі за вогнепальною зброєю та боєприпасами у Дніпропетровському відділенні поліції, а відповідно до наказів начальника ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області № 98 від 30 грудня 2015 року та № 178 від 14 квітня 2016 року призначено відповідальним за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі.
06 листопада 2015 року, в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002155 під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, вилучено автомобіль «Mercedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 та в той же день доставлений для зберігання на територію ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області.
Постановою старшого слідчого ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 07 листопада 2015 року у кримінальному провадженні № 0002155 автомобіль «Mercedes Benz Vito», державний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом та в подальшому відповідно до Квитанції № 00000223 прийнятий старшиною ОСОБА_7 на відповідальне зберігання.
В період часу з 07 листопада 2015 року по 01 червня 2016 року автомобіль «Mercedes Benz Vito», державний номер НОМЕР_1 , зберігався на території подвір`я ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області за адресою Дніпропетровська область Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, 38, відповідальним за збереження якого відповідно до наказу начальника ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області № 17 від 17 листопада 2015 року, та згідно Квитанції № 00000223 був старшина ОСОБА_7 .
01 червня 2016 року старшина ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області Дніпропетровського відділення поліції ОСОБА_7 на підставі усного розпорядження начальника ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_13 транспортував автомобіль «Mercedes Benz Vito», державний номер НОМЕР_1 , з території Дніпропетровського відділення поліції до майданчику на території ПрАТ «Аграрно-виробниче підприємство «Співдружність» за адресою Дніпропетровська область Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. 8 березня, буд. 23 де і залишив транспортний засіб.
Старшині ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_7 , було достовірно відомо про те, що територія ПрАТ «АВП «Співдружність» належним чином не охороняється та не є спеціальним майданчиком і стоянкою територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, у зв`язку з цим, як службова особа він мав змогу передбачити можливість протиправного заволодіння транспортним засобом або псування та пошкодження майна за умов порушення порядку його зберігання, однак не передбачив цього через безвідповідальне ставлення до виконання своїх службових обов`язків.
Старшина ДВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_7 будучи службовою особою та відповідальним за зберігання майна, вилученого по кримінальним провадженням, маючи реальні можливості забезпечити належне зберігання речового доказу автомобіля «Mercedes Benz Vito», державний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України «№ 51/401/649/471/23/125 від 27 серпня 2010 року та всупереч п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 104, внаслідок невиконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, в період з 01 червня 2016 року по 11 листопада 2016 року не вжив жодних заходів з метою забезпечення належного збереження речового доказу автомобіля «Mercedes Benz Vito», державний номер НОМЕР_1 , не повідомив своєму безпосередньому керівнику - начальнику Дніпропетровського відділення поліції про факт неналежного зберігання транспортного засобу та можливості його втрати, внаслідок чого в період часу з 01 червня 2016 року по 11 листопада 2016 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, автомобілем «Mercedes Benz Vito», державний номер НОМЕР_1 , незаконно заволоділи невстановлені досудовим слідством особи, що завдало істотної шкоди власнику автомобіля - потерпілому ОСОБА_10 в розмірі 144 910 грн., що більше ніж в 210 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї:
- обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

На думку апелянта, обвинувачення ґрунтується на припущеннях всупереч вимог ч.3 ст. 373 КПК України. Забезпечити схоронність автомобіля ні в дворі відділення поліції, ні на території підприємства він об`єктивно не міг. Щодо можливості перевезти автомобілі на спеціальний майданчик, то її не було ні в нього, ні у начальника відділу поліції ОСОБА_13 , оскільки такий майданчик функціонує на договірних засадах, є приватним підприємством.

Вважає, що безпосередня матеріальна шкода ОСОБА_10 спричинена особою (особами), які викрали автомобіль зі стоянки, відносно яких 12.11.2016 року відкрите кримінальне провадження, проводиться розслідування, вказаний автомобіль знаходиться в розшуку.

Обвинувачений зазначає, що суд послався, як на доказ його вини, на рапорт старшого слідчого прокуратури ОСОБА_14 , в якому зазначено, що керівництво та службові особи Дніпровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області належним чином не забезпечили схоронність вказаного автомобіля, в їх діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.
На думку обвинуваченого, упередженість, несправедливість суду він вбачає в тому, що формою його вини суд у вироку визнав прямий умисел, мотивував його. Хоча зрозуміло службова недбалість може бути тільки у формі необережності, неправильно застосував ст. 24 КК України.
Апелянт вважає, що:
- суд першої інстанції не дослідив накази начальника Дніпровського ВП, за якими ОСОБА_7 не був відповідальним за збереження вилучених за кримінальними провадженнями транспортних засобів;
- суд вказав, що ОСОБА_7 було звільнено з органів внутрішніх справ за втрату документів, не дослідив наявні в справі відомості про звільнення його за власним бажанням;
- суд не дослідив обставину, чи була можливість у керівництва Дніпровського ВП, у ОСОБА_7 скористатися спеціальним майданчиком Управління Національної поліції в Дніпропетровській області для збереження транспортного засобу.
Представник потерпілого ОСОБА_15 та представник цивільного відповідача Державної казначейської служби в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думки прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, думку представника цивільного відповідача Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, яка просила вирок суду в частині вирішення цивільного позову залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 2013 року, йому належить автомобіль Mercedes Vito 2001 року випуску. Він не був присутній, коли слідчі вилучали належний йому автомобіль, але згодом йому стало відомо, що автомобіль знаходиться в районному відділенні поліції, та його вилучили з підстав перевезення в автомобілі алкогольних виробів, про що йому повідомила його захисник ОСОБА_16 . Згодом ввосени 2016 року він мав намір повернути належне йому майно та звернувся до суду з відповідним клопотанням, яке судом було задоволено та ухвалено рішення щодо повернення вилученого у нього рухомого майна. До поліції звернулась його захисник ОСОБА_17 , однак стало відомо про відсутність автомобіля на території Дніпровського РВ, так він дізнався про втрату речового доказу. Його захиснику ОСОБА_18 було надано лише ключі від автомобіля та страховий поліс, свідоцтва про реєстрації транспортного засобу їй надано не було.

Свідок ОСОБА_19 у суді першої інстанції пояснив, що він працює в Дніпровському РВ на посаді старшого інспектора сектору превенції. В період втрати речового доказу він працював на посаді дільничного у відділі сектору превенції і цей автомобіль стояв перед вікнами його робочого приміщення. Тривалий час він не звертав на нього уваги, проте коли вже почув від співробітників райвідділу щодо його зникнення, то побачив його відсутність. Свідку відомо, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідав за збереження речових доказів саме наявних в камері схову, після нього він особисто виконував нетривалий час обов`язки щодо збереження речових доказів, які були йому передані на підставі акту та порядку проведення інвентаризації речових доказів. Свідок вказував, що автомобілі, згідно чинного законодавства повинні зберігатися за наявності умов для їх збереження, а саме належна охорона та відсутність умов щодо псування рухомого майна. При прийомі речових доказів від обвинуваченого ОСОБА_7 була нестача лише автомобіля, у зв`язку з чим було повідомлено про це начальнику відділу та в подальшому до Головного управління Національної поліції. Будь-якої інформації про транспортування обвинуваченим автомобіля на територію майданчика Співдружність йому невідомо. Умов для зберігання великих транспортних засобів на території райвідділу поліції на період виконання ним обов`язків зберігання речових доказів не було.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав, що з обвинуваченим мав службові стосунки, перебуваючи на посаді начальника районного відділу ДВП ГУНП у Дніпропетровській області у період по червень 2016 року, щодо обставин зникнення речового доказу, а саме автомобіля Mercedes Vito зазначив, що він був вилучений у ході обшуку, точної дати не пам`ятає. Автомобіль знаходився на території райвідділу поліції, потім обвинуваченому, як відповідальній особі за збереження речових доказів, була надана його особиста вказівка щодо транспортування транспортного засобу на спеціальний охоронюваний майданчик чи до камери схову. Вказівки обвинуваченому транспортувати автомобіль конкретно на територію майданчика Співдружність, він не надавав. Після його звільнення з посади начальника районного відділу ДВП ГУНП у Дніпропетровській області йому від ОСОБА_20 , який на той час був начальником райвідділу поліції, стало відомо про факт втрати речового доказу.

Будучи допитаним у суді першої інстанції свідок ОСОБА_21 показав, що він працював з обвинуваченим в Дніпровському РВ поліції, автомобіль Mercedes Vito знаходився на території подвір`я райвідділу, серед них були ще автомобілі після ДТП та інші. Він разом з обвинуваченим, який був відповідальний за збереження речових доказів, у червні 2016 року переганяв автомобілі ВАЗ та Mercedes Vito у зв`язку з необхідністю звільнити місце на території райвідділу. Його допомога була лише технічна щодо транспортування автомобілів на територію майданчика Співдружність. Згодом від працівників поліції він дізнався про зникнення речового доказу з території майданчику.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснила, що з обвинуваченим має робочі стосунки, у кримінальному провадженні, де вилучались у ході обшуку алкогольні напої та автомобіль Mercedes Vito вона була слідчим, особисто потерпілого вона не допитувала, а лише проводила слідчі дії. Автомобіль знаходився в цеху в с. Очеретувате, та за участю інших слідчих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 06.11.2015 року було проведено огляд цеху, де виготовлялись горілчані вироби, частина яких була в автомобілі. Після опечатування та вилучення слідчим ОСОБА_24 автомобіля та транспортування його на територію райвідділу поліції, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, вона винесла постанову від 07.11.2015 року про визнання речовими їх доказами, та передала речові докази обвинуваченому, про що свідчить квитанція про отримання речових доказів. При цьому свідок вказувала, що вона передала обвинуваченому автомобіль та пляшки зі скла з горілкою, як відповідальному за збереження речових доказів та окремо вилучені пляшки горілки. Щодо вказівок про зміну місця перебування речового доказу, їй нічого не відомо. Влітку 2016 року вона зателефонувала обвинуваченому та запитала про місце знаходження транспортного засобу, оскільки була ухвала суду, на підставі скарги захисника, про його повернення. Тоді обвинувачений повідомив про знаходження автомобіля на майданчику ТОВ Співдружність. На той момент в 2014 році вона вже працювала в Дніпровському РВ понад 2 роки та транспортні засоби, як речові докази, повинні були зберігатися на спеціальному майданчику колишньої території ДАІ. Особисто вказівку обвинуваченому ОСОБА_7 про переміщення автомобіля на територію Співдружність вона не надавала. Їй не відомо, хто надав це розпорядження, оскільки на території райвідділу є п`ять боксів, які більш схожі на гаражні приміщення для збереження речових доказів.

Свідок ОСОБА_25 , будучи допитаним в суді першої інстанції пояснив, що у період з грудня 2016 року він перебував на посаді начальника Дніпровського РВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, до нього особисто на прийом прийшла захисник ОСОБА_17 в інтересах її довірителя з ухвалою судді про повернення належного довірителю автомобіля. Він надав вказівку начальнику слідства та обвинуваченому ОСОБА_7 з`ясувати місцезнаходження транспортного засобу, оскільки відповідно до квитанції він прийняв його на збереження. Згодом від обвинуваченого йому стало відомо про транспортування ним автомобіля, як речового доказу, на територію майданчику Співдружність. На момент прийняття від ОСОБА_13 справ та райвідділу йому вже було відомо про зникнення речового доказу та ним було сповіщено до Головного управління Національної поліції про відсутність автомобіля на території райвідділу. Обставини передачі обвинуваченому ОСОБА_7 автомобіля, як речового доказу йому невідомо, оскільки він на той час не працював на посаді начальника РВ. Також під час допиту в суді свідок підтвердив, що старшина ОСОБА_7 був відповідальним за збереженням речових доказів у Дніпровському РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_26 показав, що він є генеральним директором ПрАТ Аграрно-виробничого підприємства Співдружність. Достовірно щодо обставин у період з червня 2016 року він не пам`ятає, але начальник райвідділу ОСОБА_13 неодноразово звертався до нього з питанням щодо тимчасового тримання автомобілів на території майданчику Співдружність, оскільки тільки з його дозволу на територію майданчику можуть бути транспортовані автомобілі чи інші речі. Щодо подальшої долі речового доказу, а саме автомобіля йому нічого не відомо. На території підприємства автомобіль Мерседес Віто він не бачив, цей транспортний засіб на зберігання особисто ні від кого не приймав. Також свідок підтвердив викладене у відповіді слідчому від 17.05.2017 року, що між ПрАТ Аграрно-виробниче підприємство Співдружність та ГУНП у Дніпропетровській області договори щодо оренди майданчиків для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів не укладалися.

До того ж сам обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, не заперечував факт транспортування ним 01.06.2016 року чотирьох автомобілів за допомогою тросу до майданчику на території Аграрно-виробничого підприємства Співдружність, серед яких був Mercedes Vito державний номер НОМЕР_1 . Останній показав суду, що в органах поліції він працює з 2014 року. З початку листопада 2015 року він був призначений на посаду старшини Дніпропетровського районного відділку поліції після реорганізації Дніпровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області. Наказом начальника Дніпровського ВП на нього покладено обов`язки відповідального за зберігання речових доказів, вилучених наркотичних засобів та зброї у камері схову речових доказів. Безпосередньо він підпорядковувався начальнику Дніпровського ВП ОСОБА_13 . У період від 17 листопада 2015 року його було призначено відповідальним за прийом та зберігання майна, вилученого по кримінальним провадженням, в тому числі за вогнепальною зброєю та боєприпасами. Постановою слідчого ОСОБА_12 від 07 листопада 2015 року ним було прийнято відповідно до Квитанції №00000223, на відповідальне зберігання транспортний засіб Mercedes Vito, який був вилучений в ході проведення обшуку від 06 листопада 2015 року. Також в салоні автомобіля знаходились 32 пляшки зі скла горілки, які також згідно Квитанції №00000222 були передані йому на відповідальне зберігання. 01 червня 2016 року ним та ОСОБА_21 за допомогою автомобіля ВАЗ, за кермом якого був ОСОБА_21 на підставі усного розпорядженням начальника райвідділу ОСОБА_13 , було транспортовано чотири автомобіля за допомогою тросу до майданчику на території Аграрно-виробничого підприємства Співдружність по вул. 8 Березня, серед них був Mercedes Vito державний номер НОМЕР_1 . Це необхідно було зробити з метою підготовки до приїзду начальника ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_27 . Обвинуваченому відомо, що начальник райвідділу ОСОБА_13 домовився про тимчасове зберігання автомобілів на території підприємства Співдружність з генеральним директором ОСОБА_26 . Перегнавши автомобіль, та залишивши його на території майданчика Співдружність він повідомив невідомим особам, можливо охоронцям, які перебували на території щодо виконання розпорядження. Згодом зателефонував начальнику райвідділу та також йому відзвітував. Ключі від автомобіля були ним здані до чергової частини, ніяких поміток щодо повернення ключів та їх отримання він особисто не зазначав в журналі чергової частини. Коли транспортував автомобіль в його салоні горілки не було, слідча ОСОБА_12 разом з ним речовий доказ у вигляді пляшок з горілкою помістили на зберігання до камери схову райвідділу. У період з 01 червня 2016 року він жодного разу не перевіряв наявність автомобіля на території майданчику Співдружність. З 10 жовтня по 09 листопада 2016 року він перебував у відпустці. Приблизно в середині жовтня йому зателефонувала слідча ОСОБА_12 з питанням, де знаходиться автомобіль у зв`язку з тим, що надійшла ухвала суду про його повернення власнику. Він повідомив, що автомобіль знаходиться на території підприємства Співдружність, про те, що автомобіль зник йому ніхто не повідомив. В перший робочий день після відпустки до нього приїхав адвокат власника автомобіля ОСОБА_17 , з метою отримання автомобіля та з нею вони поїхали на територію Співдружність та автомобіля там не було. Щоб перевірити знаходження автомобіля на інших майданчиках, він разом з ОСОБА_28 та чоловіком, який її супроводжував, їздили на майданчик на вул. Маршала Малиновського, де він також був відсутній. Додатково пояснив суду, що він виконував наказ начальника райвідділу ОСОБА_13 та розпорядження щодо охорони автомобіля він не отримував, він лише виписав дві квитанції, про прийняття речових доказів, а саме пляшок з горілкою та транспортного засобу Mercedes Vito. На території райвідділу є бокси для збереження речових доказів, але йому не надавали розпорядження щодо поміщення автомобіля саме до них. Також зазначив, що він відповідальний за зберігання тільки тих речових доказів, які перебувають у камері зберігання. Схоронність автомобілів, які знаходились на території райвідділу, він не міг забезпечити, оскільки знаходився постійно на роботі.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий та свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Всі вищевикладені показання узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження.

Так, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчим СВ Дніпровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області під час розслідування кримінального провадження № 0002155 від 03.11.2015 року за ч. 1 ст. 199 КК України, 06.11.2015 року вилучено транспортний засіб Mercedes Benz Vito, 112 CDI, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 07.11.2015 року винесено постанову слідчого про визнання автомобіля речовим доказом та згідно квитанції №00000223 без дати, зазначений автомобіль переданий до камери схову Дніпровського ВП ДВП ГУНП, а фактично зберігався на території Дніпровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області. В подальшому керівництво та службові особи Дніпровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області належним чином не забезпечили схоронність транспортного засобу, внаслідок чого у листопаді 2016 року виявлено втрату автомобіля, та його відсутність за місцем зберігання, внаслідок чого його законному власнику спричинено тяжкі наслідки (т. 1, а.кп. 1).

Як вбачається з рапорту старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 , керівництво та службові особи Дніпровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області належним чином не забезпечили схоронність транспортного засобу, внаслідок чого у листопаді 2016 року виявлено втрату автомобіля Mercedes Benz Vito, 112 CDI, AE3903HH та його відсутність за місцем зберігання, внаслідок чого його законному власнику спричинено тяжкі наслідки. В діях службових осіб Дніпровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (т. 1, а.кп. 3).

Із заявиповідомлення про кримінальне правопорушення адвоката ОСОБА_15 з додатками вбачається, що захисник ОСОБА_17 в інтересах її довірителя ОСОБА_10 , який є власником втраченого автомобіля, просить прийняти заяву про вчинення злочину та за цим фактом внести відомості до ЄРДР (т. 1, а.кп. 4-35).

В матеріалах справи наявне клопотання слідчого ОСОБА_29 на проведення обшуку від 05.11.2015 року, згідно якого за погодженням з прокурором ОСОБА_30 слідчий звернувся до суду з клопотанням щодо надання дозволу працівникам його відділу Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на проведення обшуку та вилучення автомобіля Mercedes Benz, білого кольору, 2001 року випуску, який належить ОСОБА_10 (т. 2, а.кп. 2-5).

Як вбачається з ухвали від 06 листопада 2015 року слідчим суддею було надано дозвіл на проведення обшуку та вилучення автомобіля Мерседес Бенц Віто НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 (т. 2, а.кп. 6-8).

Згідно з протоколом обшуку від 06 листопада 2015 року, під час обшуку було виявлено та вилучено транспортний засіб Mercedes Benz НОМЕР_1 , в салоні якого знаходилось 44 ящики спиртних напоїв, ємністю 0,5 літрів у кожному ящику по 20 скляних пляшок (т. 2, а.кп. 9-11).

З постанови про визнання та зберігання речових доказів за підписом слідчого ОСОБА_12 від 07 листопада 2015 року вбачається, що транспортний засіб Мерседес АЕ3903 НН, в салоні якого 06.11.2015 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 були виявлені та вилучені пляшки зі скла з горілкою, упаковані, визнані речовим доказом по кримінальному провадженню №0002155, а транспортний засіб та пляшки здані до камери схову Дніпропетровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (т. 1, а.кп. 63).

Як вбачається з квитанції №00000222 (номер якої виправлено на №00000223), підписаної сержантом ВП ОСОБА_7 , обвинувачений отримав на зберігання речові докази від старшого слідчого Дніпропетровського відділення поліції Дніпропетровського відділу головного Управління Національної Поліції в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_12 , а саме транспортний засіб Mercedes Benz державний номер НОМЕР_1 , пляшки зі скла з горілкою, які були вилучені 06.11.2015 року в ході проведення обшуку у кількості згідно протоколу обшуку (т. 1, а.кп. 62).

Відповідно до наказу №1 о/с від 07 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_7 був призначений старшиною Дніпропетровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області (т. 1, а.кп. 72).

Згідно наказу начальника Дніпровського ВП №17 від 17.11.2015 року бвинуваченого ОСОБА_7 призначено матеріально-відповідальним за прийом та зберігання майна, вилученого по кримінальним провадженням та матеріалам ЄО, в тому числі за вогнепальною зброєю та боєприпасами у Дніпропетровському відділенні поліції разом з дільничним офіцером поліції підполковником поліції ОСОБА_31 (т. 1, а.кп. 86).

Наказом № 98 від 30.12.2015 року обвинуваченого ОСОБА_7 призначено відповідальним за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі у Дніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (т. 1, а.кп. 69).

Наказом від 17.10.2016 року ОСОБА_7 у період з 10 жовтня по 09 листопада 2016 року надана відпустка (т. 1, а.кп. 73).

Як вбачається з відповіді TOB Династія Дніпро, Дніпровським ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області жоден транспортний засіб на зберігання не направлявся (т. 1, а.кп. 37).

Згідно відповіді РСЦ МВС України у Дніпропетровській області, станом на 13.12.2016 року, автомобіль Mercedes Benz 112 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 2001 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 29.06.2013 року, зареєстрований за громадянином ОСОБА_10 (т. 1, а.кп. 39).

З листа ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що місцем зберігання вилучених транспортних засобів в м. Дніпро є спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів, право власності на який належить ПП Автоклуб за адресою: вул. Дніпросталевська, 22 К-1 (вул. Винокурова) (т. 1, а.кп. 42).

Як вбачається з відповіді ПрАТ Співдружність, між Приватним акціонерним товариством Аграрно-виробниче підприємство Співдружність, та ГУНП у Дніпропетровській області, договори щодо оренди майданчиків для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів не укладалися. Чи знаходився автомобіль Mersedes Benz Vito, 112 CDI, державний номер НОМЕР_2 , на території підприємства в період часу з 01.06.2016 року, і коли був вивезений, невідомо, оскільки в`їзд/виїзд автомобілів з території безперешкодний, без фіксації в будь-яких документах. Товариством не приймався на зберігання офіційно 01.06.2016 року автомобіль Mersedes Benz Vito, AE3903HH. Інформацію щодо сторожів, які чергували 01.06.2016 року на майданчику Товариства, надати неможливо, у зв`язку з її відсутністю станом на сьогодні (т. 2, а.кп. 79).

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0002740 від 12 листопада 2016 року, в ході перевірки автотранспорту, який було затримано Дніпровським РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та визначено речовим доказом виявлена відсутність автомобіля Mersedes Benz Vito, державний номер НОМЕР_2 , який перебував на території не охоронюваної стоянки за адресою: смт. Слобожанське, вул. 8 Березня, 23а, що завдало значні збитки потерпілому (т. 2, а.кп. 88).

З протоколу огляду території ПрАТ «Співдружність» від 30 травня 2017 року та компакт-диску з відеозаписом до нього вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 під час проведення огляду вказав місце на території майданчику Співдружність, де він залишив автомобіль Mersedes Benz після транспортування з Дніпровського відділення поліції (т. 2, а.кп. 120-123).

Згідно висновку експерта від 20 квітня 2017 року №18/12.2-30, середня ринкова вартість колісного транспортного засобу марки Mercedes Benz, (категорія - вантажний), 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов, у яких він експлуатувався (зберігався) станом на момент скоєння правопорушення, а саме на 11.11.2016 року складає: 144910 (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот десять) гривень 99 коп. (т. 2, а.кп. 71-73).

Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано віднісся критично до пояснень сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не був відповідальною службовою особою станом на 06 листопада 2015 року, оскільки судом встановлено, що речові докази були вилучені 06 листопада 2015 року, а постанова про визнання та зберігання речових доказів складена слідчим ОСОБА_12 07 листопада 2015 року (т. 1, а.кп. 63), тобто фактично речові докази по кримінальному провадженню №0002155 були передані обвинуваченому ОСОБА_7 після 07 листопада 2015 року, тобто після призначення його на посаду старшини та здійснення ним функцій представника влади, а тому обвинувачений ОСОБА_7 був службовою особою, відповідальною за збереження речових доказів.

При цьому, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції була констатована неможливість встановити точну дату отримання обвинуваченим ОСОБА_7 речових доказів, оскільки квитанція про їх отримання не містить дати її заповнення та дати отримання речей (т. 1, а.кп. 62), проте колегія суддів звертає увагу на постанову про визнання та зберігання речових доказів, в тому числі транспортного засобу Mercedes Benz - складену слідчим ОСОБА_12 07 листопада 2015 року (т. 1, а.кп. 63), та на те, що у суді першої інстанції сам обвинувачений підтвердив, що він розпорядився речовим доказом, а саме транспортним засобом Mercedes Benz, державний номер НОМЕР_1 01 червня 2016 року, що також підтвердив при проведенні слідчого експерименту за його участі.

Посилання обвинуваченого на те, що судом першої інстанції не було сформульовано у вироку обвинувачення, визнане судом доведеним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 транспортував вказаний автомобіль на охоронювану територію ПрАТ Співдружність за усним розпорядженням начальника відділення поліції, перевірялись судом першої інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними, оскільки вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що ним обвинуваченому була надана його особиста вказівка щодо транспортування автомобіля на спеціальний охоронюваний майданчик чи до камери схову, при цьому свідок вказував, що будь-яких вказівок обвинуваченому транспортувати автомобіль конкретно на територію майданчика ПрАТ Співдружність він не надавав.

Посилання обвинуваченого на те, що слідча ОСОБА_12 , приймаючи процесуальне рішення щодо збереження автомобіля, керувалась положеннями п. 3 ч. 2 ст. 977 ЦК України, за якою прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією, - є безпідставними, оскільки виносячи постанову про визнання вказаного автомобіля та пляшок зі скла з горілкою речовими доказами та передаючи їх на зберігання обвинуваченому ОСОБА_7 , як відповідальному за збереження речових доказів, слідча ОСОБА_12 діяла у повній відповідності з вимогами ст. 100 КПК України і затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, згідно з якими автомобіль мав бути взятий на облік речових доказів, про що відповідальною особою робиться запис в книзі обліку речових доказів на підставі протоколу обшуку та вилучення транспортного засобу.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що забезпечити схоронність автомобіля ні в дворі відділення поліції, ні на території підприємства, він об`єктивно не міг та не мав можливості перевезти автомобіль на спеціальний майданчик, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 міг передбачити настання таких наслідків та запобігти їх настанню, оскільки автомобіль перебував на території майданчику ПрАТ Співдружність, який не був тим спеціальний майданчиком, де повинен зберігатися речовий доказ у вигляді автомобіля. Відповідно до службових обов`язків ОСОБА_7 був зобов`язаний забезпечувати належне зберігання речових доказів, переданих йому на зберігання. На думку колегії суддів, стороною обвинувачення повністю була доведена можливість ОСОБА_7 запобігти настанню суспільно небезпечних наслідків у вигляді втрати автомобіля, тому втрата автомобіля сталася виключно через його бездіяльність.

Посилання обвинуваченого на те, що матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_10 спричинена особою (особами), які викрали автомобіль зі стоянки, відносно яких 12 листопада 2016 року відкрито кримінальне провадження №0002740 та проводиться досудове розслідування, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки службова недбалість є злочином з матеріальним складом, який визнається закінченим в разі спричинення істотної шкоди чи тяжких наслідків, що є кваліфікуючими ознаками, тобто відповідальність за ст. 367 КК України настає у випадку, якщо неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків призвело до певних наслідків, при цьому розмір спричиненої матеріальної шкоди має бути встановленим і належно доведеним по справі.

Наслідки у вигляді викрадення автомобіля потерпілого ОСОБА_10 настали в результаті неналежного ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до своїх службових обов`язків із забезпечення збереження речового доказу у передбачених кримінальним процесуальним законодавством України умовах, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 міг передбачити настання таких наслідків та запобігти їх настанню, оскільки автомобіль був переміщений ним на територію майданчика ПрАТ Співдружність, який не був спеціально пристосованим майданчиком для зберігання речових доказів. Крім того, як вбачається з відповіді ПрАТ Співдружність (т. 2, а.кп. 79), в`їзд/виїзд автомобілів з території ПрАТ Співдружність є безперешкодним, без фіксування у будь-яких документах.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що свідок ОСОБА_13 надав суду завідомо неправдиві показання щодо того, що він не надавав обвинуваченому вказівку транспортувати автомобіль конкретно на територію майданчика ПрАТ Співдружність, що, на думку обвинуваченого, спростував свідок ОСОБА_32 , який пояснив, що по проханню ОСОБА_13 дозволив поставити на зберігання автомобілі на території підприємства без матеріальної відповідності, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що свідок ОСОБА_13 надавав обвинуваченому ОСОБА_7 особисту вказівку щодо транспортування автомобіля саме на спеціальний охоронюваний майданчик чи до камери схову. Вказівки обвинуваченому транспортувати автомобіль конкретно на територію майданчика ПрАТ Співдружність він не надавав. Вказане підтверджується відповіддю ПрАТ Співдружність, в якій вказано, що між ПрАТ Співдружність та ГУНП у Дніпропетровській області договори щодо оренди майданчиків для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів не укладалися. Чи знаходився автомобіль Mersedes Benz Vito, 112 CDI, державний номер НОМЕР_1 , на території підприємства в період часу з 01.06.2016 року, і коли був вивезений, невідомо, оскільки в`їзд/виїзд автомобілів з території безперешкодний, без фіксації в будь-яких документах. Товариством не приймався на зберігання офіційно 01.06.2016 року автомобіль Mersedes Benz Vito, 112 CDI, державний номер НОМЕР_1 (т. 2, а.кп. 79). Вказану інформацію підтвердив і допитаний в суді першої інстанції генеральний директор ПрАТ Співдружність ОСОБА_26 .

Посилання обвинуваченого на те, що за наказами № 17 від 17.11.2015 року, № 98 від 30.12.2015 року, № 481 від 05.10.2016 року його було призначено відповідальним за зберігання речових доказів саме в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі, проте він не призначався відповідальним за збереження транспортних засобів, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження матеріалами кримінального провадження, оскільки дії обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зберігання речового доказу у вигляді автомобіля повинні були відповідати вимогам ст. 100 КПК України і затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, згідно з якими автомобіль мав бути взятий на облік речових доказів, про що відповідальною особою робиться запис у книзі обліку речових доказів на підставі протоколу обшуку та вилучення транспортного засобу, і поставлений на спеціальний майданчик чи стоянку. У разі неможливості зберігання транспортного засобу за вказаних умов і за відсутності шкоди для кримінального провадження ОСОБА_7 мав повернути автомобіль власнику під відповідальну розписку з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, а не транспортувати його на майданчик.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на показання свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила в суді першої інстанції факт наявності на території Дніпровського ВП п`яти боксів для зберігання автомобілів такого типу.

Доводи обвинуваченого про те, що функції старшини він здійснював в умовах відсутності інструкції за посадою чи визначеними функціональними обов`язками старшини, колегія суддів вважає також необґрунтованими, оскільки, як зазначалось вище, дії обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зберігання речового доказу у вигляді автомобіля повинні були відповідати вимогам ст. 100 КПК України і затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Неспроможними колегія суддів вважає і посилання обвинуваченого на те, що на підтвердження доведеності його вини, суд першої інстанції посилався на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та на рапорт старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 , в яких зазначено, що саме керівництво та службові особи Дніпровського ГУНП в Дніпропетровській області належним чином не забезпечили схоронність транспортного засобу, і не надав оцінки постанові слідчого від 29.12.2018 року по виділеному кримінальному провадженню № 0000748 про його закриття у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Дніпровського ВП ДВП ГУ МВС України в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення, оскільки, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 1, а.кп. 1), відомості до нього були внесені не щодо конкретних посадових осіб, а за фактом неналежного забезпечення схоронності транспортного засобу, внаслідок чого у листопаді 2016 року виявлено втрату автомобіля та його відсутність за місцем зберігання, внаслідок чого його законному власнику спричинено тяжкі наслідки, тому вказана постанова не відноситься до оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Посилання обвинуваченого на безпідставне твердження у вироку про введення ним в оману суду шляхом надання пояснень про те, що він працював оперуповноваженим, а насправді був звільнений з поліції за дисциплінарне порушення, в той час як його було звільнено з посади оперуповноваженого за власним бажанням, колегія суддів приймає до уваги, але вважає його таким, що жодним чином не вплинуло на висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження та на законність ухваленого судом рішення. Сама по собі вказана помилка не потягла за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для втручання у вирок та його зміни чи скасування.

Що стосується посилання обвинуваченого на безпідставне посилання суду першої інстанції на те, що він відмовився від права звернутися із заявою про закриття провадження, скориставшись Законом України Про амністію як учасник бойових дій, але такого права саме на закриття справи Законом не передбачено, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки як вбачається з технічних записів судових засідань та мотивувальної частини вироку, обвинувачений ОСОБА_7 дійсно не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про застосування до нього положень Закону України Про амністію у 2016 році, не звертався обвинувачений зі вказаним клопотанням і до суду апеляційної інстанції та не порушував вказане питання в своїй апеляційній скарзі, а також додатках до неї.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що суд залучив до справи цивільним відповідачем Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, яке на його думку не може бути представником інтересів держави у кримінальному провадженні і не залучив до справи орган Державної казначейської служби, то вони є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки Державна казначейська служба була залучена до провадження у якості цивільного відповідача.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, що судом першої інстанції не було встановлено чи була можливість у керівництва Дніпровського ВП та у ОСОБА_7 скористатися спеціальним майданчиком Управління Національної поліції в Дніпропетровській області для збереження транспортного засобу, колегія суддів вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження матеріалами кримінального провадження, оскільки як вбачається з листа ГУНП в Дніпропетровській області, місцем зберігання вилучених транспортних засобів в м. Дніпро є спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів, право власності на який належить ПП Автоклуб за адресою: м. Дніпро, вул. Дніпросталевська, 22 К-1 (вул. Винокурова) (т. 1, а.кп. 42). При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в період з 01.06.2016 року по 11.11.2016 року обвинувачений ОСОБА_7 маючи можливість забезпечити зберігання речового доказу автомобіля Mersedes Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України № 51/401/649/471/23/125 від 27 серпня 2010 року та всупереч п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 104, внаслідок невиконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, не вжив жодних заходів з метою забезпечення збереження транспортного засобу, не повідомив своєму безпосередньому керівнику начальнику Дніпровського відділення поліції про факт неналежного зберігання речового доказу та можливості його втрати.

Посилання обвинуваченого на упередженість та несправедливість суду першої інстанції, яка, на його думку, полягає у зазначенні судом першої інстанції у вироку форми вини ОСОБА_7 у виді прямого умислу, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, передбачений ч. 1 ст. 367 КК України склад злочину, як і будь-який інший, містить обов`язкові елементи: суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона. З суб`єктивної сторони цей злочин характеризується злочинною самовпевненістю (службова особа передбачає, що внаслідок невиконання чи неналежного виконання нею своїх службових обов`язків правам і законним інтересам може бути завдано істотну шкоду, але легковажно розраховує на її відвернення) або злочинною недбалістю (службова особа не передбачає, що в результаті її поведінки може бути завдано істотну шкоду, хоча повинна була і могла це передбачити).

Службова недбалість - це злочин, який може бути вчинений тільки з необережності, у зв`язку із чим, зазначення судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку про суб`єктивну сторону злочину прямий умисел, враховуючи безальтернативність форми вини та беручи до уваги той факт, що необережність і умисел є різними формами вини, що виключають одна одну, колегія суддів вважає це технічною опискою, яка може бути виправлена у порядку ст. 379 КПК України і яка жодним чином не свідчить про упередженість чи несправедливість суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів вважає, що сама по собі вказана технічна описка не потягла за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для втручання у вирок та його зміни чи скасування.

Доводи обвинуваченого щодо неврахування при призначенні йому покарання такої пом`якшуючої обставини, як службова залежність при виконанні дій, які ставляться йому у провину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, судом першої інстанції не встановлено будь-яких обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відсутня вказана пом`якшуюча обставина і в обвинувальному акті щодо останнього. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 підпадає під поняття службової особи, як представник влади і виходячи з його правового становища, виконує функції, що входять до кола його повноважень і втручання в його процесуальну діяльність осіб, котрі не мають на те законних повноважень, забороняється.

Враховуючи викладене, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, що ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний зібраний доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, який за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо вступної, мотивувальної та резолютивної його частини. При цьому, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, так само як і неповноти судового розгляду, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення, а вироку суду першої інстанції, без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(окрема думка)