Єдиний унікальний номер судової справи 201/2979/20
Номер провадження 1-кс/201/1196/2020
УХВАЛА
Іменем України

30 березня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявниці ОСОБА_3 , представника заявниці адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 23.03.2020р. про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000467 від 27.02.2020р., розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, зобов`язання слідчого залучити ОСОБА_3 як потерпілу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська на постанову старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 23.03.2020р. про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000467 від 27.02.2020р., в якій просить зобов`язати слідчого залучити ОСОБА_3 як потерпілу.

В обґрунтування скарги вказала, що у провадженні слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження № 0000467 від 27.02.2020р., розпочате за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ст.ст. 366, 367 КК України за її заявою (скаргою).

20.03.2020р. вона звернулася до слідчого ОСОБА_5 з клопотанням про залучення її у якості потерпілої у вказаному кримінальному провадженні. Поставною слідчого від 23.03.2020р. їй відмовлено у визнанні потерпілою, з огляду на відсутність заподіяної моральної, фізичної або майнової шкоди у кримінальному провадженні.

Заявниця не погоджується із вказаною постановою, зазначає, що 10.02.2020р. вона звернулася до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою (ЄО за № 4637) за фактом видачі підробленого державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 303559 на ім`я ОСОБА_6 . Відомості до ЄРДР внесені на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2020р. за результатами розгляду її скарги. Тому, в розумінні ч. 2 ст. 51 КПК України вона є потерпілою.

Вказала, що у клопотанні вона посилалася на те, що перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_7 вони разом з 2008 року почали будувати будинок на земельній ділянці, яку, як повідомляв чоловік ОСОБА_7 , він успадкував від батька ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будинок загальною площею 229,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , вони будували протягом 2008-2012 років за спільні кошти, облаштували його за спільні кошти, тому будинок та інше майно є їх спільною сумісною власністю. Починаючи з 2014 року всією родиною (вона, чоловік ОСОБА_7 , їх спільні діти) вони проживали в цьому будинку, вели спільне господарство, облаштовували будинок, земельну ділянку, на якій спільними зусиллями зробили ландшафтний дизайн, висадили насадження.

На її неодноразові прохання чоловік ОСОБА_7 не оформлював новозбудований спільний будинок. Тому за її власним зверненням у 2018 році був виготовлений технічний паспорт на будинок з метою подальшої реєстрації права власності. В подальшому вона дізналася, що земельна ділянка під будинком не успадкована чоловіком, а державний акт на землю є недійсним, оскільки на момент смерті батька чоловіка - ОСОБА_6 той не володів земельною ділянкою, адже помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а державний акт на землю був виданий на його ім`я лише 11.06.2009р., тобто після смерті.

Суть її заяви від 10.02.2020р. полягала у вчиненні кримінального правопорушення державним нотаріусом Першої ДНК ОСОБА_8 за ознаками статей 365-2, 366 та 367 КК України, а саме, вона вказувала, що Державний акт на земельну ділянку був виданий на ім`я ОСОБА_6 Дніпропетровською міською радою 11.06.2009р. вже після його смерті, а в подальшому, незаконні дії щодо реєстрації права власності на земельну ділянку здійснено її чоловіком ОСОБА_7 . Державний акт на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_6 був виданий на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради від 26.11.2008р. № 262/39. Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже державний акт виданий і рішення міської ради прийняте після смерті ОСОБА_6 . А зі свідоцтв про право на спадщину від 08.12.2008р. і від 21.03.2019р. видно, що ОСОБА_7 двічі оформив спадщину за законом на одну і ту ж земельну ділянку. Означене було зроблене з метою перешкодити її і дітям в поділі спільного майна подружжя і перешкоджанні доступі до житлового будинку.

На підставі викладеного, просила скасувати постанову слідчого ОСОБА_5 від 23.03.2020р. та зобов`язання слідчого залучити її як потерпілу.

Заявниця і її представник - адвокат ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру від 30.03.2020р.) в судовому засіданні вимоги скарги підтримали і просили її задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду скарги був повідомлений належним чином, про наявні докази в матеріалах справи.

Неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги, що відповідає положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали приходить до такого висновку.

Як видно з матеріалів справи, в провадженні слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження № провадженні № 0000467 від 27.02.2020р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України (згідно з копією оскаржуваної постанови).

20.03.2020р. заявниця звернулася до слідчого ОСОБА_5 з клопотанням про залучення її у якості потерпілої у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 23.03.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою.

Згідно зі змістом постанови слідчого, 20.03.2020р. заявниця ОСОБА_3 звернулася до слідчого з клопотанням про залучення її у якості потерпілої у кримінальному провадженні № 0000467 від 27.02.2020р. про визнання у якості потерпілої.

В обґрунтування клопотання зазначила, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7 у 2008 році ними спільно було розпочате будівництво на земельній ділянці, успадкованої чоловіком заявниці ОСОБА_7 від його батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З клопотання також відомо, що з 2014 року заявниця ОСОБА_3 спільно з чоловіком та двома дітьми проживали у зазначеному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . З метою оформлення будинку, 20.12.2018р. на замовлення ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт на будівлю. В подальшому, як відомо з тексту клопотання, ОСОБА_3 сало відомо, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не була успадкована її чоловіком, а державний акт на земельну ділянку є недійсним, оскільки був отриманий 11.06.2009р., тобто після смерті ОСОБА_6 . Однак, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про незаконність отриманого державного акту, звернувся до нотаріусу ОСОБА_8 , а та, в свою чергу 21.03.2019р. оформила свідоцтво про право на спадщину за законом, як нотаріус достовірно знаючи, що померлий ОСОБА_6 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не володів даною земельною ділянкою. Таким чином, ОСОБА_7 двічі оформлював право на спадщину (свідоцтво про право на спадщину за законом видане 08.12.2008р. державним нотаріусом ОСОБА_9 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.03.2019р., видане держаним нотаріусом ОСОБА_8 ) Як зазначає заявниця ОСОБА_3 , її чоловік ОСОБА_7 двічі оформив спадщину на одну і ту ж земельну ділянку з метою перешкоди заявниці та спільним дітям у доступі до житла та у поділі майна, яке було набуте за час шлюбу.

Слідчий в оскаржуваній постанові дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки під час досудового розслідування стало відомо, що за позовною заявою ОСОБА_3 у проваджені Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться справа №201/10657/19 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , про визнання об`єкта незавершеного будівництвом спільною сумісною власністю з визначенням реального розміру частки у спірному об`єкті, виділення частки в натурі, визнання права забудовника, усунення перешкод в користуванні. Рішення до цього часу не прийняте.

На сьогодні заявниця ОСОБА_3 не є власником ані домоволодіння АДРЕСА_2 , ані земельних ділянок за зазначеною адресою.

Отже, майно набуте ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом відповідно до ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю, тому він має право ним володіти і розпоряджатися. Ніхто не може бут протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підставою визнання особи потерпілим у відповідності до ч. 1 ст. 55 КПК України є установлений факт завдання фізичній особі моральної, фізичної або майнової шкоди, або факт завдання юридичній особі майнової шкоди.

З тексту клопотання не встановлено підтвердженого факту завдання шкоди. Отже, заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Суддя слідчий, оцінивши оскаржувану постанову і доводи заявниці, зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Постанова слідчого повинна бути обґрунтованою, відповідати вимогам ч. 5 ст.110 КПК України, яка передбачає, що постанова складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу та резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як встановлено слідчим суддею постанова про відмову у визнанні потерпілим взагалі не містить в мотивувальній частині обґрунтування висновків слідчого щодо прийнятого ним рішення, яке викладено в резолютивній частині, як того вимагає ч. 5 ст. 110 КПК України з урахуванням доводів заявниці у клопотанні від 20.03.2020р.

Як видно з оскаржуваної постанови досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000467 від 27.02.2020р. здійснюється за ознаками ч. 1 ст. 365-2 КК України (зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги)

Згідно із диспозицією ч. 1 ст. 365-2 КК України, кримінально караним є: зловживання своїми повноваженнями аудитором, нотаріусом, оцінювачем, уповноваженою особою або службовою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, іншою особою, яка не є державним службовцем, посадовою особою місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, у тому числі послуг експерта, арбітражного керуючого, приватного виконавця, незалежного посередника, члена трудового арбітражу, третейського судді (під час виконання цих функцій), або державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, державним виконавцем, приватним виконавцем з метою отримання неправомірної вигоди, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК, характеризується: 1) діянням, яке може бути вчинене як шляхом дії, так і бездіяльності і полягає у зловживанні особою своїми повноваженнями, які їй надані в зв`язку зі здійсненням професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг; 2) наслідками у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб; 3) причинним зв`язком між діянням та наслідками. Таким чином, за ст. 365-2 КК карається злочин із матеріальним складом, який визнається закінченим з моменту настання зазначених наслідків. Відсутність вказаних наслідків може свідчити про незакінчений злочин за умови спрямованості діяння на досягнення цих наслідків або про адміністративний чи дисциплінарний проступок.

Однак, як видно із оскаржуваної постанови, заявниці відмовлено у залученні її у якості потерпілої у зв`язку із наявністю щодо майна цивільно-правового спору з констатацію факту приналежності майна одному з подружжя чоловікові ОСОБА_7 у порядку спадкування, що не є безумовною і однозначною підставою для визнання або ж, навпаки - не доцільності визнання заявниці потерпілою, оскільки це не узгоджується з об`єктивною стороною злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.

З оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим при її прийнятті не враховані положення КПК України щодо підстав наданні особі статусу потерпілого у кримінальному провадженні, а мотиви відмови не обґрунтовані матеріалами кримінального провадження, з урахуванням складу кримінального правопорушень, за яким здійснюється досудове розслідування.

Таким чином, слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не враховані вказані положення вимог Закону, а тому постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Зі змісту даної норми закону випливає, що винесення окремої постанови про визнання особи потерпілою законом дійсно не вимагається.

В той же час, згідно з ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цих Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Вимога заявника про зобов`язання визнати її потерпілою в кримінальному провадженні року не підлягає задоволенню, оскільки приписи кримінального процесуального законодавства, не передбачають прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 55, 303 -307, 309 КПК України, суддя слідчий,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 23.03.2020р. про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000467 від 27.02.2020р., розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, зобов`язання слідчого залучити ОСОБА_3 як потерпілу - задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 23.03.2020р. про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000467 від 27.02.2020р. - скасувати.

Зобов`язати слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 або іншу уповноважену особу Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області розглянути клопотання ОСОБА_3 від 20.03.2020р. шляхом винесення вмотивованого і обґрунтованого рішення в порядку ст. 220 КПК України, про що повідомити заявника.

В задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 03 квітня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1