Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4085/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м.Черкаси
Слідчий суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , скаржник ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 від 25 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000253 від 30.07.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 373, ч.1 ст.374 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 від 25 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000253 від 30.07.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.373, ч.1 ст.374 КК України, мотивуючи тим, що вказана постанова є незаконною, необґрунтованою з явними, на його думку, порушеннями норм КПК України і підлягає скасуванню. Крім того вважав, що слідчий порушив засади кримінального провадження, допустив неповному досудового слідства та порушив вимоги ст.55 КПК України. Крім того зазначив, що вказана постанова направлена йому лише 08.05.2019 року, а тому просить суд поновити строк на її оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин. Враховуючи викладене просив слідчого суддю постанову слідчого від 25.04.2019 року скасувати, а кримінальне провадження направити прокурору для проведення розслідування.

В судовому засіданні ОСОБА_5 просив суд скаргу задовольнити та скасувати постанову слідчої ОСОБА_4 від 25.04.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000253. Додатково пояснив, що 07.07.2015 року він звернувся до слідчого з заявою про вчинення злочину відносно нього, а саме про те, що 20.10.1996 його було затримано в порядку ст.115 КПК України (в редакції 1960 року) співробітниками Смілянського МВ УМВС України на залізничній станції ім.Т.Шевченка, що в м.Сміла, Черкаської області, після чого його було доставлено до приміщення Смілянського МВ, а саме до кабінету, що розташований на 2-му поверсі. У кабінеті перебували працівники міліції в кількості 4-х чоловік та експерт ОСОБА_6 , який здійснив огляд ОСОБА_5 на предмет наявності на його тілі тілесних ушкоджень. За результатами обстеження тілесних ушкоджень виявлено не було. У подальшому працівник міліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали наносити ОСОБА_5 тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів руками в область всього тіла. Після чого прикувавши до батареї залишили його в кабінеті та поїхали на виклик. По поверненню працівники міліції відвели ОСОБА_5 до ІТТ Смілянського МВ УМВС де утримували до 23.10.1996. Також ОСОБА_5 стверджує, що під час його перебування в ІТТ працівник поліції ОСОБА_7 періодично наносив йому тілесні ушкодження. В результаті чого під психологічним тиском та побоюванням фізичного насильства він написав явку з повинною про вчинення ним вбивства двох осіб на території м.Сміла Черкаської області. Крім того, вважає, що під час досудового розслідування слідчим допущено порушення щодо права на захист під час проведення слідчих та процесуальних дій, а саме при пред`явленні йому обвинувачення, проведення очних ставок, не надання перекладача так як він не розумів української мови на той час, вилучення особистих речей, ознайомлення з матеріалами кримінальної справи та ін. На підставі його заяви розпочато кримінальне провадження № 0000253 від 30.07.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.373, ч.1 ст.374 КК України, яке передано в провадження слідчого ОСОБА_4 , якою провадилосьдосудове розслідування, в ході якого його було допитано в якості потерпілого, де він виклав всі факти. В результаті досудового розслідування слідчою ОСОБА_4 25.04.2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000253, 25.04.2019 року за фактами примушування ОСОБА_5 до дачі показань та порушення права на захист останнього під час досудового розслідування кримінальної справи за його обвинуваченням колишніми працівниками Смілянського МРВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших посадових осіб правоохоронних органів, якими проводились слідчі дії у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю у діях працівників правоохоронних органів складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.373, 374 КК України. Вважає, що слідчий в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 з корисливих мотивів не проводила розслідування кримінального правопорушення за його заявою та умисно приховує важливі для розгляду факти, порушуючи його право як потерпілого та чинні норми КПК України. Незважаючи на всі викладені факти, вважає, що слідчим ОСОБА_4 не проведено перевірку отриманих даних, а тому безпідставно винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка підлягає скасуванню.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що постанова старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 є вмотивованою, законною. А тому вважає за необхідне в задоволенні скарги ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Слідчий ОВС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що в її провадженні перебувало кримінальне провадження №0000253, 30.07.2015 року за фактами примушування ОСОБА_5 до дачі показань та порушення права на захист останнього під час досудового розслідування кримінальної справи за його обвинуваченням колишніми працівниками Смілянського МРВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших посадових осіб правоохоронних органів, якими проводились слідчі дії у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 . Під час досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій, допитано ряд осіб, зокрема ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які заперечили факт застосування фізичної сили до ОСОБА_5 . Останнього допитано в якості потерпілого. По результатам зібраних доказів під час досудового розслідування нею 25.04.2019 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000253, 25.04.2019 року, оскільки доводи заявника не знайшли свого підтвердження. Тому вважає постанову про закриття кримінального провадження від 25.04.2019 року обґрунтованою та законною, а тому просить в задоволенні скарги ОСОБА_10 відмовити.

Заслухавши доводи ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_3 , вивчивши доводи скарги та дослідивши документи додані до скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України - на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, - рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України - прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частина перша ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В ході розгляду скарги встановлено, що скаржник ОСОБА_5 , згідно вироку Черкаського обласного суду від 19.12.1997 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст.17, ч.2 ст.81 (замах на крадіжку, вчинену повторно або за попереднім зговором групою осіб); ст.17, ч.2 ст.117 (замах на зґвалтування, вчинене особою, яка раніше вчинила такий злочин); ч.2 ст.196-1 (самовільне залишення піднаглядним місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а так само неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд при звільненні з місць позбавлення волі); ч.2 ст.142 (розбій, вчинений за попереднім зговором групою осіб або особою, яка раніше вчинила розбій з метою заволодіння державним, громадським чи індивідуальним майном громадян або бандитизм), ч.3 ст.142 (розбій, поєднаний з спричиненням тяжких тілесних ушкоджень або вчинений з проникненням у житло чи особливо небезпечним рецидивістом); ст.208 (доведення неповнолітнього до стану сп`яніння особою, в службовій залежності від якої перебував неповнолітній), п.п.а, е, з ст.93 (умисне вбивство: з корисливих мотивів, вчинене з особливою жорстокістю або способом, небезпечним для життя багатьох осіб, вчинене особливо небезпечним рецидивістом або особою, яка раніше вчинила умисне вбивство) КК України (в редакції 1960 року) та засуджено до смертної кари розстрілу, з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 03.03.1998 вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 залишено без змін.

Постановою Черкаського обласного суду від 01.06.2000 покарання у вигляді смертної кари ОСОБА_5 змінено на довічне позбавлення волі в тюрмі із суворим режимом.

Ухвалою Верховного Суду України від 10.10.2000 постанова Черкаського обласного суду від 01.06.2000 залишена без змін.

На підставі заяви ОСОБА_11 від 07.07.2015 року розпочато кримінальне провадження № 0000253 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.373, ч.1 ст.374 КК України.
У ході досудового розслідування допитано у якості потерпілого ОСОБА_5 , який показав, що 20.10.1996 на його було затримано в порядку ст.115 КПК України ( в редакції 1960 року) співробітниками Смілянського МВ УМВС України на залізничній станції ім. Т. Шевченка, що в м.Сміла, Черкаської області. У подальшому ОСОБА_5 було доставлено до приміщення Смілянського МВ, а саме до кабінету, що розташований на 2-му поверсі. У кабінеті перебували працівники міліції в кількості 4-х чоловік та експерт ОСОБА_6 , який здійснив огляд ОСОБА_5 на предмет наявності на його тілі тілесних ушкоджень. За результатами обстеження тілесних ушкоджень виявлено не було, однак як зауважив ОСОБА_5 на час огляду його експертом ОСОБА_6 у нього дійсно не було тілесних ушкоджень. В подальшому працівник міліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали наносити ОСОБА_5 тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів руками в область всього тіла. Після чого прикувавши до батареї залишили його в кабінеті та поїхали на виклик. По поверненню працівники міліції відвели ОСОБА_5 до ІТТ Смілянського МВ УМВС де утримували до 23.10.1996. Також ОСОБА_5 стверджує, що під час його перебування в ІТТ працівник поліції ОСОБА_7 періодично наносив ому тілесні ушкодження. Під психологічним тиском та побоюванням фізичного насильства ОСОБА_5 написав явку з повинною про вчинення ним вбивства двох осіб на території м. Сміла Черкаської області. Крім того, ОСОБА_5 стверджує, що під час досудового розслідування слідчим допущено порушення щодо права на захист під час проведення слідчих та процесуальних дій, а саме при пред`явленні ОСОБА_5 обвинувачення, проведення очних ставок, не надання перекладача так як він не розумів української мови на той час, вилучення особистих речей, ознайомлення з матеріалами кримінальної справи та ін.

В ході досудового розслідування доводи ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження, оскільки допитаний з вказаного факту колишній начальник відділення карного розшуку Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_8 надав пояснення, що восени 1996 року, йому надійшов виклик з повідомленням про те, що в м.Сміла відбувався грабіж і зґвалтування, при цьому особу правопорушника встановлено та доставлено до райвідділу. Прибувши до райвідділу ОСОБА_8 спілкувався із затриманим (анкетні дані якого він не пам`ятає на даний час), який повідомив, що він та його пособник купували квитки на потяг (в напрямку Донецька) та можливо він може перебувати на вокзалі, а саме на ст. ім.Т.Шевченка. Після чого ОСОБА_8 разом з іншими 2-3 працівниками міліції (конкретно з ким він вказати не може, оскільки пройшов тривалий термін час) виїхали до станції залізничного вокзалу де і виявили ОСОБА_5 разом із його дівчиною та її мамою та у подальшому ОСОБА_5 був затриманий та доставлений до Смілянського райвідділу.

При цьому, під час допиту ОСОБА_8 вказав, що по прибуттю до приміщення райвідділу, ОСОБА_5 піднімаючись по сходах намагався вчинити спробу втечі, у зв`язку з чим, ким конкретно він не пам`ятає, ОСОБА_5 був повалений на асфальт та до нього було застосовано спец-засіб міліцейська дубинка. Після чого останнього доставили до приміщення райвідділу та куди повели ОСОБА_8 не відомо, оскільки він поїхав на інший виклик.

Також ОСОБА_8 додав, що окрім вказаного випадку ні ним ні будь-ким із працівників Смілянського МВ УМВС до ОСОБА_5 заходи фізичного випливу не застосовувались.

Допитаний з вказаного факту колишній о/у карного розшуку ОСОБА_7 пояснив, що ним дійсно відбирались пояснення у ОСОБА_5 з приводу вчинення вбивств та грабежів на території м.Сміла Черкаської області. Слідчих та процесуальних дій він з ОСОБА_5 не проводив. Також ОСОБА_7 заперечив факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 як ним особисто так і іншими працівниками Смілянського МВ УМВС.

Допитаний в якості свідка колишній дізнавач Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_9 пояснив, що наскільки він пам`ятає він разом з іншими колегами (конкретно з ким) вказати не може у зв`язку з тривалим сплином часу, затримали у м. Сміла, Кушніра, на нього вказала одна із потерпілих від його неправомірних дій. Після затримання ОСОБА_12 було доставлено до Смілянського МВ. У подальшому ОСОБА_12 під час дачі показань щодо вчинення ним злочинів вказав на свого посібника ОСОБА_5 , який у подальшому був затриманий колишніми колегами ОСОБА_9 .

Після доставки ОСОБА_5 до міськвідділу ОСОБА_9 був виписаний протокол про затримання ОСОБА_5 , після чого останнього передали оперуповноваженим Смілянського МВ. Будь-яких слідчих дій ОСОБА_13 зі ОСОБА_5 не проводив.

При цьому ОСОБА_9 вказав, що йому було відомо про те, що ОСОБА_5 був оглянутий судовим експертом на предмет наявності тілесних ушкоджень і за результатами огляду їх на тілі затриманого виявлено не було. ОСОБА_9 заперечив факт застосування фізичної сили до ОСОБА_5 як ОСОБА_8 та ОСОБА_7 так і іншими працівниками Смілянського МВ УМВС.

Допитаний з приводу розслідуваних подій колишній слідчий слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_14 пояснив, що в жовтні 1996 року у нього в провадженні перебувала кримінальна справа за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні ряду тяжких злочинів на території м. Сміла Черкаської області. Наскільки він пам`ятає ОСОБА_5 були написано ряд явок з повинною про вчинення ним зазначених злочинів.

Вперше ОСОБА_5 він побачив в ІТТ Смілянського МВ УМВС де в присутності захисника затриманий відмовився від дачі будь-яких пояснень та заявив, що його побили працівники міліції, на що ОСОБА_14 в свою чергу призначив службову перевірку до УМВС України в Черкаській області та судово-медичну експертизу щодо наявності на тілі ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та провів допит осіб, які здійснювали затримання підозрюваного.

За результатами перевірки встановлено, що під час доставки ОСОБА_5 до Смілянського міськвідділу, одразу після затримання, ОСОБА_5 намагався вчинити втечу, у зв`язку з чим до останнього працівниками міліції були застосовані гумові кийки, про що в своїх показаннях підтвердили очевидці події та судово-медична експертиза. Будь-яких інших тілесних ушкоджень встановлено у ОСОБА_5 не було. Також службовою перевіркою проведеною УМВС України в Черкаській області порушень в діях працівників Смілянського МВ встановлено не було, а ОСОБА_14 винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за вказаним фактом та матеріали долучені до кримінальної справи, яка по завершенню досудового розслідування була скерована до Черкаського обласного суду для розгляду по суті.

Щодо доводів ОСОБА_5 , про порушення права на захист під час досудового розслідування, слідчий суддя приходить до наступного.

В ході проведення досудового розслідування оглядом матеріалів кримінальної справи № 16044 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 встановлено, що показання надані ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими посадовими особами правоохоронних органів у кримінальному провадженні, знайшли своє підтвердження в повному обсязі.

Так, в матеріалах кримінальної справи наявні заяви ОСОБА_5 , щодо володіння ним російською мовою, однак прохання про надання перекладача від підозрюваного не надходили. При цьому встановлено, що досудове розслідування здійснювалось російською мовою, яка була зрозуміла для ОСОБА_5 , в даному випадку порушення права на захист, що на думку ОСОБА_5 виразилось у відсутності перекладача не знайшло свого підтвердження.

Встановлено наявність заяви ОСОБА_5 датована 21.10.1996 на ім`я слідчого ОСОБА_14 про необхідність надання йому захисника за рахунок держави, постанова слідчого про призначення захисника ОСОБА_5 від 21.10.1996, протокол роз`яснення прав підозрюваному від 22.10.1996 де ним власноручно написано про бажання мати захисника ОСОБА_17 , ордер захисника ОСОБА_17 , протокол допиту підозрюваного за участі захисника, протокол відтворення обстановки вчинення злочину за участі підозрюваного та його захисника.

Також наявні протоколи про оголошення обвинуваченому про призначення ряду експертиз по кримінальній справі в яких ОСОБА_5 власноручно писав про те, що будь-яких зауважень та клопотань не має.

Наявність вищевказаних документів спростовують твердження ОСОБА_5 щодо порушення його права на захист та ненадання йому захисника на стадії досудового розслідування.

Статтею 374 КК України передбачено відповідальність за недопущення чи ненадання своєчасно захисника, а також інше грубе порушення права підозрюваного, обвинуваченого, підсудного на захист, вчинене особою, яка провадить дізнання, слідчим, прокурором або суддею.

Об`єктивна сторона злочину полягає у: 1) недопущенні чи ненаданні своєчасно захисника; 2) іншому грубому порушенні права потерпілого на захист.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

У ході досудового розслідування встановлено, що захисником ОСОБА_5 був забезпечений одразу після написання заяви про його необхідність, процесуальні дії провадились за участі його захисника ОСОБА_17 , яка була залучена постановою слідчого у кримінальній справі. А тому доводи ОСОБА_5 про порушення права на захист на стадії досудового розслідування не знайшли свого підтвердження.

При оцінці доказів, в частині ствердження ОСОБА_5 , щодо примушування його до дачі показань із застосування насильства відносно нього, слідчий суддя виходить з наступного:

В матеріалах кримінальної справи № 16044 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 наявний висновок службового розслідування по відношення працівників карного розшуку Смілянського МРВ ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_7 від 12.03.1997 згідно якого встановлено, що до ОСОБА_5 був застосований гумовий кийок під час спроби здійснення ним втечі, застосування спецзасобу визнано правомірним у відповідності до ст. 14 ЗУ «Про міліцію» ( в редакції 1997 року). Факти фізичного впливу до ОСОБА_5 в приміщення Смілянського МРВ свого підтвердження не знайшли.

Згідно висновку експерта № 694 у ОСОБА_5 виявлено «кровоподтеки правой надлопаточной области и в области тела левой лопатки, ссадины верхней поверхности трети правой голени. Указные повреждения причины действия тупого предмета (предметов) или при ударе таковыми имеющие ограниченную удлиняющую поверхность, каковыми могут быть резиновые палки. Повреждения соответствуют указанному в постановлении времени получения и относятся к легким телесным повреждениям, не повлекших за собой кратковременного расстройства здоровья».

В матеріалах справи мається протокол допиту свідка ОСОБА_19 який пояснив обставини застосування до ОСОБА_5 гумового кийка.

Також наявна постанова від 24.10.1996 про відмову в порушенні кримінальної справи щодо працівників Смілянського МРВ УМВС України в Черкаській області за фактом перевищення службових повноважень у зв`язку з відсутністю складу злочинів.

Вказана постанова на ОСОБА_5 в судовому порядку не оскаржувалась, необхідно зазначити, що останньому відомо про її існування, оскільки вона знаходиться в матеріалах кримінальної справи, а при закінченні досудового розслідування обвинувачений з нею ознайомлювався.

При цьому слід зауважити, що згідно роз`яснень, наданих судовою палатою у кримінальних справах Верховного Суду України наявність не скасованої постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, та в свою чергу і постанови про закриття кримінального провадження, позбавляє особу, за зверненням чи повідомленням якої винесена вказана постанова, права на подання нею повторної заяви чи повідомлення за таким же фактом.

Таким чином, логічним являється те, що ОСОБА_5 подав заяву про вчинення злочину щодо нього з правовою кваліфікацією за ст. 373 КК України, оскільки йому відомо про те, що факт перевищення службових повноважень працівниками міліції щодо нього уже був досліджений.

Разом з тим, оцінка показань ОСОБА_5 щодо дачі ним показів у вказаній кримінальній справі під тиском з боку співробітників міліції та, в свою чергу, здобуття доказів, які викривають його у вчиненні злочинів з порушенням його прав, надана судовою колегією Черкаського обласного суду під час розгляду справи по суті. У вироку вказаного суду від 19.12.1997 прямо зазначено, що такі показання ОСОБА_5 колегія суддів вважає надуманими та ці пояснення останнього, в сукупності з іншими доказами, підтверджує його вину в інкримінованих злочинах.

А тому слідчий суддя приходить до висновку, що правова оцінка доводам ОСОБА_5 , щодо застосовування стосовно нього фізичного насильства та позбавлення його права на захист надана слідчими під час винесення постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.10.1996 та винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 08.10.2013, апеляційним судом Черкаської області при перевірці останнього рішення, при постановленні Черкаським обласним судом вироку від 19.12.1997 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відповідно до якого спростовано доводи ОСОБА_5 про застосування відносно нього фізичного насильства, та встановлено відсутність фактів порушення права на захист останнього, а також Верховним Судом України, яким указаний вирок залишено без змін.

Крім того встановлено, що до Смілянської міжрайонної прокуратури, як до органу який наглядав відповідно до законодавства України за діями працівників міліції під час проведення дізнання та досудового розслідування ОСОБА_5 з приводу неправомірних дій щодо нього з боку працівників Смілянського МРВ УМВС України в Черкаській області не звертався.

Статтею 373 КК України передбачено відповідальність за примушування давати показання із застосуванням насильства.

Об`єктивна сторона злочину полягає у примушуванні давати показання при допиті. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є також спосіб - незаконні дії.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом.

Кваліфікуючими ознаками злочину є вчинення його: 1) із застосуванням до потерпілої особи насильства; 2) із знущанням над нею (ч.2 ст. 373).

Під насильством, у цьому випадку слід розуміти здійснення фізичного впливу на особу, яку допитують, що завдало їй фізичного болю або спричинило тілесні ушкодження.

Проведеним досудовим розслідуванням факт щодо примушування давати показання ОСОБА_5 із застосуванням насильства працівниками Смілянського МРВ ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не знайшов свого підтвердження та повністю спростовується зібраними доказами. Крім того встановлено походження тілесних ушкоджень на які у своїй заяві про вчинення злочину посилався ОСОБА_5 .

За таких обставин, твердження ОСОБА_5 не знайшли свого об`єктивного підтвердження у ході досудового розслідування, тому в діях працівників Смілянського МРВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та інших посадових осіб правоохоронних органів, якими проводились слідчі дії у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відсутні як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.373, 374 КК України, а тому постанова слідчого про закриття кримінального провадження № 0000253 від 25.04.2019 року - є обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене слідчий суддя приходить до висновку, що під час судового розгляду скарги, доводи ОСОБА_5 викладені в скарзі не знайшли своє підтвердження, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. 303, 306-307, 309 КПК, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 від 25 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000253 від 30.07.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.373, ч.1 ст.374 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Відповідно до ч.3 ст.395 КПК України для осіб які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 19.12.2019 року о 15 год. в залі судових засідань Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Слідчий суддя: ОСОБА_1