Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

04 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 (далі прокурор) на ухвалу Корецького районного суду Рівненської області від 23 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0000256 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 01 серпня 2019 року) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Корецького районного суду Рівненської області від 23 січня 2020 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно оскаржуваної ухвали, кримінальне провадження №0000256 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 серпня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону. Вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження в формі приватного обвинувачення, не врахував відповідні зміни в процесуальному законодавстві, а також те, що незаконні дії обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно своєї дружини ОСОБА_8 , з якою він спільно проживає, підпадають під ознаки фізичного насильства, як однієї з форм домашнього насильства відповідно до ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 р., чим порушив вимоги п.7 ч.2 ст.284 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали суду, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 31 липня 2019 року близько 19:10 год. перебуваючи на території господарства, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також те, що він посягає на чуже здоров`я, умисно наніс своїй дружині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два удари правою рукою та два удари лівою рукою в область голови ОСОБА_8 . В результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді крововилива на підборідді та поверхневої забійної рани правої брови, які відповідно до ступеня тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_5 в суд апеляційної інстанції не прибув, про час і місце розгляду апеляційної скарги був завчасно повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням від 03.03.2020 р., на якому наявний його підпис, заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду від нього не надходило. А тому, порадившись на місці, колегія суддів вирішила продовжити розгляд апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку потерпілої, яка просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, зазначених вимог закону суд першої інстанції в повному обсязі не дотримався.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, про істотне порушення судом першої інстанці вимог кримінального процесуального закону при закритті кримінального провадження, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Так, законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06 грудня 2017 року № 2227-VIII, який набрав чинності 11 січня 2019 року, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів.

Зокрема, п.7 ч.1 ст.284 КПК України, яким передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, було доповнено словами: «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Окрім цього, Кримінальний кодекс України також було доповнено ст.126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Згідно зі ст.1 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.17 ч.1 ст.1 вказаного Закону фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас у п.«b» ст.3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

З аналізу норм кримінального законодавства вбачається, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст.126-1 КК України і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Таким чином, аналізуючи комплексний характер домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до злочину, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п.7 ч.1 ст.284 КПК України, слід відносити не тільки злочин, передбачений ст.126-1 КК України, та злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст.1 Закону № 2229-VIII.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_8 .

Тобто з урахуванням наведених вище норм ОСОБА_5 ставиться у провину вчинення злочину, пов`язаного із домашнім насильством.

За таких обставин, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 не можна закрити у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Незважаючи на це, суд першої інстанції на підставі заяви потерпілої ОСОБА_8 закрив кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Пунктом 6 ч.1 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального законодавства колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, визнає істотними та такими, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Корецького районного суду Рівненської області від 23 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0000256 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 01 серпня 2019 року) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3