Дата документу 10.02.2020 Справа № 317/3213/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/3213/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/351/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула 10 лютого 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе, Софіївського району, Дніпропетровської області, громадянина України, раніше проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2011 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 304, ч.1 ст.70 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)»,звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Районний суд, вказавши, що засуджений не проявляв себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання протягом всього часу відбування покарання, за час перебування у Біленьківській виправній колонії №99 характеризується негативно, має одне стягнення, яке не зняте та не погашене, до роботи ставиться посередньо, ставлення до майна установи посереднє, участі у програмах диференційованого-виховного впливу та у секціях самодіяльних організацій не приймає, на заходи індивідуально-виховного характеру ставиться посередньо, має слабкі соціально корисні зв`язки з рідними, прийшов до висновку про неможливість застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_7 , оскільки своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що ОСОБА_7 відбув вже більш як строку призначеного йому покарання; згідно характеристики начальник ДУ «Біленьківська виправна колонія № 99» відсутні відомості щодо порушень внутрішнього розпорядку, є заохочення.

Вважає, що ОСОБА_7 має сумлінну поведінку, але він станом на теперішній час вже втомився від відбування покарання, має намір почати нове життя поза межами колонії.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 сумлінно ставиться до праці, оскільки безоплатно, на добровільній основі виконує обов`язки різноробочого, роботу виконує самостійно, дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом, у відношенні до засуджених не конфліктний.

Також, посилаючись на те, що засуджений скоїв злочин, будучі неповнолітньою особою, багато років провів за ґратами, вважає, що ОСОБА_7 потрібно надати шанс та звільнити від відбування покарання.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Клопотання захисника про долучення до матеріалів провадження копії свідоцтва про народження дитини, проти чого не заперечував прокурор, колегією суддів задоволено.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, пославшись на відсутність негативної характеристики, просила звільнити засудженого умовно-достроково від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою захисника, вважав, що засуджений не довів своє виправлення.

Враховуючи, що засуджений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище засудженого, апеляційний суд у відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_7 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2011 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 304, ч.1 ст.70 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» з 25.04.2018 року характеризується наступним чином: допустив одне порушення режиму відбування покарання, яке виразилося у порушенні розкладу доби, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення не зняті і не погашені в законному порядку. За виконання покладених вимог та дотримання правил поведінки один раз заохочувався правами начальника колонії. Безоплатно, на добровільній основі виконує обов`язки різноробочого в їдальні для засуджених, проте до роботи ставиться посередньо і роботу виконує під наглядом представників адміністрації. Не завжди здійснює належний нагляд за майном установи. Ініціативи до виконання робіт із благоустрою установи не проявляє. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості. У відношенні до засуджених не конфліктний. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, проте не завжди має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування. При цьому участі у програмах диференційованого - виховного впливу та у секціях самодіяльної організації не приймає і намірів не має. На заходи індивідуально - виховного характеру реагує посередньо.

Отже, за наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 характеризується посередньо.

При цьому слід враховувати, що однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За час перебування в установі, виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення, наявний факт неодноразового притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено стягнення, одне з яких не зняте та не погашене (а.п. 9).

За часу відбування покарання засуджений в установі виконання покарань не був працевлаштований. Згідно довідок відсутні виходи ОСОБА_7 на роботу та нарахування заробітної плати (а.п. 11).

При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані, які б вказували на наявність обмежень щодо працевлаштованості засудженого із-за стану здоров`я.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, непрацевлаштованість ОСОБА_7 , наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Комісією неодноразово було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 101, 82, 81 КК України, а також і щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування від відбування покарання.

Твердження апелянта щодо відсутності відомостей стосовно порушень засудженим внутрішнього розпорядку спростовуються довідкою про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» (а.п. 9).

Аргументи захисника щодо тих обставин, що засуджений вчинив злочин у неповнолітньому віці, багато років перебуває за ґратами, вже втомився, має намір почати нове життя, як підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника, поряд із визначеними законом правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення, судова колегія знаходить необґрунтованими.

Наданий документ на підтвердження наявності у засудженого малолітньої дитини 18.11.2015 року, не спроможний спростувати висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КПК України.

Посилання захисника при апеляційному розгляді щодо безпідставного висновку суду першої інстанції стосовно наявності негативної характеристики відносно ОСОБА_7 є необґрунтованим, оскільки місцевий суд за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи та посилаючись на сукупність відомостей щодо особистості засудженого, прийшов до висновку, що за час відбування покарання перебування в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе з негативної сторони.

Всі інші доводи захисника, викладенні в апеляційній скарзі, які, на його думку, є підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на їх обґрунтування захисник не посилається на будь-які обставини або докази, які не дістали оцінки у оскаржуваному судовому рішення. Фактично в цій частині апеляційна скарга полягає у міркуваннях загального характеру щодо наявності підстав для застосуванні до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України та у переоцінці фактичних обставин та доказів, яким судом першої інстанції в ухвалі була надана оцінка, з правильністю якої колегія суддів погоджується.

Отже, ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_7 і які слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4