Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

28 травня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Катеринівська ВК (№46)», матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2020 року якою відмовлено у задоволенні клопотанням засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Костянтинівка Донецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, до засудження не працюючого, раніше неодноразово судимого, по даній справі засуджений 19.08.2015 р. Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст.15 ч.3, 185 ч.3, 289 ч.2, 185 ч.3, 70, 71 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та, на підставі ст.81 КК України, звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Згідно оскаржуваної ухвали, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений ОСОБА_4 зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що посилання прокурора про наявність в нього трьох стягнень та наявності висновку ДУ «Катеринівської ВК (№46)» щодо відсутності підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення, необгрунтованими. Мотивує свою незгоду з прокурором тим, що наявні раніше стягнення погашені у встановленому законом порядку. Також вказує, що він працевлаштований на виробництві установи, на профілактичному обліку не перебуває, правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи дотримується, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, зазначив в оскаржуваній ухвалі, що ОСОБА_4 на даний момент не довів свого виправлення, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про виправлення та перевиховання останнього.

Заслухавши суддю доповідача, доводи засудженого ОСОБА_4 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 було засуджено 19.08.2015 р. Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст.15 ч.3, ст.185 ч.3, ст.289 ч.2, ст.185 ч.3, ст.70, 71 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на момент подання клопотання засудженого до суду першої інстанції ОСОБА_4 дійсно відбув більше 2/3 строку призначеного покарання.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.2 ст. 130 КВК України, засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як убачається з наявних в матеріалах судового провадження характеризуючих даних на засудженого, ОСОБА_4 за час відбування покарання в ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)» допустив 3 (три) порушення встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, проте на момент звернення з клопотання у порядку ст.81 КК України, всі стягнення погашені або зняті.

При цьому суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що згідно висновку комісії державної установи «Катеринівська виправна колонія (46)» ОСОБА_4 не заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Як слідує із апеляційної скарги засудженого, в основу застосування положень ст.81 КК України посилається на обставини, що наявні раніше стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Водночас колегія суддів такі доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, оскільки належна поведінка та сумлінне ставлення до праці засудженого є його обов`язком протягом всього строку відбування покарання. Однак, кількість та види стягненнь протягом всього періоду відбування покарання свідчать про відсутність підстав для застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення.

Висновки суду про те, що наявність у засудженого ОСОБА_4 одного заохочення в сукупності із застосованими до засудженого раніше стягненнями, свідчать не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджують належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, на думку колегії суддів, є вмотивованими, а сукупність досліджених доказів, які оцінював суд першої інстанції, обґрунтовано дають зробити висновок, що підстави для визнання ОСОБА_4 таким, що довів своє виправлення, а також може бути звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, на даний час відсутні.

Як закріплено у п.17 згаданої постанови Пленуму ВСУ №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Вказаних роз`яснень, що висвітлив Пленум ВСУ та стосуються процедури та порядку розгляду справ даної категорії, суд першої інстанції у даному судовому провадженні дотримався в повному обсязі.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_4 , а саме його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, а тому висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_4 , відповідають фактичним обставинам справи і судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2020 року якою відмовлено у задоволенні клопотанням засудженого ОСОБА_4 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3