ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2074/20 Справа № 193/1362/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000197 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 03 липня 2020 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладанням на нього обов`язків та з використанням електронного браслета.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що внаслідок неодноразових зривів судового засідання через введений незаконно карантин, так і через подальшу та безпідставну неявку свідків у кримінальному провадженні, ОСОБА_8 фактично безпідставно перебуває за гратами вже надмірний час, внаслідок чого нівелюються його права.
Посилається на те, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються вже вкотре, оскільки доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обгрунтовано припускати можливість знищення доказів у кримінальному провадженні, які давно зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, а саме: постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, та не має жодного наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього не має можливості, вчиняти нові кримінальні правопорушення не збирається, а сама лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Крім того, під час судового розгляду судом першої інстанції було проігноровано особисте клопотання ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, та фактично не здійснено його розгляд із відповідним врахуванням його законного права на розгляд такого клопотання.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 липня 2020 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, отже, враховується тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні, та який може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, також наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а наявність соціальних зв`язків у обвинуваченого та місця проживання, не є підставою для зміни запобіжного заходу, обраного обвинуваченому та не спростовують ризики, на які вказує прокурор, а тому клопотання захисника про зміну запобіжного заходу залишається без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року за № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Згідно із ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт №0000197 від 29 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

З матеріалів провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року до підозрюваного ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 06 травня 2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були визначені раніше, продовжують існувати, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування і суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду, тому що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, під час досудового розслідування неодноразово слідчим суддею були постановлені ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу (а. п. 45), що свідчить про ухилення від явки до суду, тому обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись на волі, може переховуватись від суду.
Судом першої інстанції встановлено наявність ризику за п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність інших ризиків не обґрунтовувалась і не встановлювалась, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки ризик за п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується матеріалами провадження, а наявність інших ризиків судом не була обґрунтована і встановлена.
Щодо наявності ризику знищення доказів у кримінальному провадженні прокурором у клопотанні не заявлялось, та судом першої інстанції не встановлювалось, а тому доводи захисника щодо можливості обвинуваченим знищення доказів у кримінальному провадженні не є слушними.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, та продовжує тривати судовий розгляд, допит свідків і дослідження доказів, а тому встановлений ризик за п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ще не відпав.
Посилання захисника на те, що відсутні докази вини обвинуваченого ОСОБА_8 , не є слушним, так як встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_8 не є предметом апеляційного перегляду в межах постановленої ухвали, яка оскаржується, оскільки встановлення наявності чи відсутності вини відбувається за вироком суду.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Твердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою тривалий час не є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження ще триває (а.п.69), а тому продовжує існувати встановлений ризик переховування від суду.
Доводи про те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, одружений, має на утриманні дитину, колегія суддів вважає такими, що не зменшує заявлений у кримінальному провадженні ризик переховування від суду.
Крім того, доводи захисника про те, що судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора не було розглянуто клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу не є слушними, оскільки з ухвали суду першої інстанції встановлено, що судом розглянуто клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , яке заявляв захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого, який в судовому засіданні підтримав вказане клопотання захисника, та в резолютивній частині ухвали суду зазначено про залишення без задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт (а.п.22).
При цьому суд надав оцінку зазначеним стороною захисту обставинам щодо соціальних зв`язків та місця проживання обвинуваченого, що зазначено у клопотанні обвинуваченого, оскільки обґрунтованість клопотання захисника містило посилання взагалі на іншу особу підзахисного, а тому суд надав оцінку зазначеним обвинуваченим обставинам та доводам його клопотання, фактично їх розглянувши, та дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження тримання під вартою обвинуваченого.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4