Номер провадження: 11-сс/813/1963/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 року м. Одеса

головуючий суддя: ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, від 06.09.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0003357, внесеному до ЄРДР 03.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, від 06.09.2019 року було задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003357, внесеному до ЄРДР 03.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України і було накладено арешт на автомобіль марки «MERSEDES-BENZ», моделі «V-CLASS» 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключ від автомобіля із забороною їх відчуження та надання потерпілому ОСОБА_8 права користування зазначеним арештованим майном.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу 26.11.2019 року прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що оскаржена ухвала є такою, що постановлена з істотними порушеннями КПК України, наводить відповідні доводи, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, від 06.09.2019 року, і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, при розгляді клопотання слідчим суддею не були виконані вимоги вказаних норм права.

Перевіряючи рішення слідчого судді районного суду та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, який є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до положень частин 1-3 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання потерпілого, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, та фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання потерпілого.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Ініціювання ОСОБА_8 питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач, а ч. 3 зазначеної статті передбачає, що у клопотанні цивільного позивача про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Із зазначених вимог кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що із клопотанням про накладення арешту на майно цивільний позивач має право звернутись до слідчого судді лише з метою забезпечення цивільного позову, зокрема, відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у всіх інших випадках з клопотанням мають право звертатись лише слідчий або прокурор.

Матеріали додані до клопотання ОСОБА_8 не містять доказів, які б свідчили про те, що останній набув статусу цивільного позивача в порядку визначеному ст.61 КПК України, оскільки цивільній позов в рамках кримінального провадження №0003357, внесеного до ЄРДР 03.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, не заявлено.

За таких умов, слід констатувати, що слідчий суддя, при вирішені питання про прийняття до розгляду клопотання потерпілого ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке було подано останнім як цивільним позивачем у кримінальному провадженні, не звернув уваги про невідповідність клопотання вимогам КПК України, оскільки додані до нього документи не давали підстав вважати, що ОСОБА_8 набув статусу цивільного позивача у встановленому законом порядку.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні цивільного позивача та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно клопотання потерпілого слідчим відділом Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003357 від 03 вересня 2019 року, за ознаками ч.2 ст.190 КК України, за заявою ОСОБА_8 про шахрайське заволодіння невстановленою особою грошовими коштами в сумі 200000 грн під приводом продажу автомобіля.

Разом з цим, документи, долучені до клопотання та матеріали судової справи не містять даних, що ОСОБА_9 , який у встановленому законом порядку є власником автомобіля(а.с.10), має процесуальний статус підозрюваного в даному кримінальному провадженні. Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив, що дане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України та надав копію постанови про закриття кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд констатує, що суду не надано на підтвердження будь-яких документів (платіжне доручення, розписка, тощо) про часткову оплату вартості автомобіля у розмірі 200000 грн., що в свою чергу, викликає у апеляційного суду обґрунтовані сумніви щодо правдивості обставин, на які посилається ОСОБА_8 в своєму клопотанні.

Згідно положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежень у його здійсненні.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_9 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 200000 грн., а тому на даний час відсутні законні підстави для застосування щодо належного ОСОБА_9 автомобілю марки «MERSEDES-BENZ», моделі «V-CLASS», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключа від автомобіля, обмежувальних заходів.

Крім того, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо того, що розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна було проведено без належного повідомлення процесуального керівника у даному кримінальному провадженні або слідчого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності -також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається з матеріалів провадження, 06.09.2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0003357, внесеному до ЄРДР 03.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Після надходження клопотання до суду його розгляд було призначено на 06.09.2019 року, однак слідчий та/або прокурор не були належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, жодних відомостей про направлення чи вручення їм судових повістки до матеріалів провадження не долучено.

Незважаючи на відсутність відомостей щодо належного повідомлення слідчого або прокурора 06.09.2019 року клопотання було розглянуто.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на момент ухвалення оскарженої ухвали, суд першої не повідомляв ані процесуального керівника, ані слідчого, таким чином судом не були дотримані вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на необґрунтованість клопотання ОСОБА_8 про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України, а тому покладені в основу ухвали мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання, апеляційний суд визнає невмотивованими, що свідчить про те, що ухвала слідчого судді є такою, що постановлена без дотримання вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Керуючись статтями 131, 132, 170-173, 370-372, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 задовольнити.
Скасувати ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, від 06.09.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0003357, внесеному до ЄРДР 03.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_8 у задоволення клопотання про арешт майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4