УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/6710/20

Провадження №: 1-кс/755/2282/20

"28" травня 2020 р.

м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003170 від 13.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, установила:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається
До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, у рамках цього провадження, у зв`язку з здійсненням досудового розслідування у ньому та необхідністю встановлення обставин визначених ст. ст. 2, 91 КПК України при наявності на передумов визначених ст. ст. 132, 170 того ж Кодексу.
Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підтвердження щодо доцільності обшуку
СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
Так, в ході досудового розслідування встановлено, що 12.05.2020 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Сверстюка, 21, працівниками поліції було виявлено автомобіль марки «Ніссан Альмера», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому під час проведення перевірки документів ОСОБА_5 надав працівникам поліції свідоцтво про реєстраціютранспортного засобу серії НОМЕР_2 , який мав ознаки підробки ( НОМЕР_3 від 12.05.2020).
Також, під час слідчої дії 12.05.2020 року у порядку ст. ст. 233, 237 КПК України слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідкладністю та першочерговістю було проведено огляд місця події в присутності ОСОБА_5 , у ході якого було виявлено та вилучено: автомобіль марки «Ніссан Альмера», д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_2 , та ключі до вказаного автомобіля.
13.05.2020 вищевказані речі визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.
Беручи до уваги вищевикладене наявні достатні підстави вважати, що вищеперераховане майно зберегло на собі сліди злочину, з метою забезпечення в тому числі й збереження речового доказу, а також попередження знищення, зіпсування, приховати або відчуження вищезазначеного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, необхідно накласти арешт шляхом заборони його використання, розпорядження, відчуження.
З огляду на що заявники просять накласти на нього арешрт у порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК.
Позиція сторін
Слідчий Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.
В свою чергу, ураховуючи норми ст. ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття інших осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчою суддею визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.
Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким вона керувалася у ракурсі встановлених обставин із даного питання
Слідчий суддя, перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходить до наступного.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, в судовому засіданні слідчою суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме є речовим доказом, згідно постанови слідчого від 13.05.2020.
При цьому, слідчою суддею, шляхом дослідження матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК України встановлено, що таке майно, як-то свідоцтво про реєстрацію ТЗ дійсно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вказане майно має ознаки речових доказів.
Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів, передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
При цьому, у судовому засіданні слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Документи, додані до клопотання в обґрунтування викладених заявником доводів, переконують, що обставини кримінального провадження на час розгляду цього питання вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна за даних умов не встановлено.
Тож, слідча суддя погоджується з висловленою у судовому засіданні думкою заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у пункті першому частині другій статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, слідча суддя, враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, та вважає за необхідне накласти арешт саме на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Однак, слідча суддя не убачає підстав для арешту автомобіля марки «Ніссан Альмера», д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_4 , та ключі до вказаного автомобіля, з огляду на не установленість у відношенні неї даних регламентованих ст. 98, ч. 3 ст. 132 КПК, а тому у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.
Також, слідчий суддя, не убачає підстав, у порядку ч. 3 ст. 173 КПК України, яка регламентує, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна, приймати судове рішення про вчинення цієї дії, так як постановою слідчого від 13.05.2020 ТЗ на яке заявник просить накласти арешт визнано речовим доказом та визначено зберігати на штраф-майданчику, тобто, як наслідок не можливо говорити, що, на цей час, у провадженні є дійсними ці обставини у розрізі того, що визначено чітке місце зберігання речових доказів, а у відповідності до ст. 110 наведеного Кодексу постанова слідчого є обов`язковою для виконання.
Разом з тим володілець указаного майна не позбавлений змоги подати у подальшому скаргу до слідчого судді щодо неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, та у межах такого розгляду слідчий суддя власне визначить чи є достатньою правовою підставою неповернення майна володільцю наявність постанови слідчого від 13.05.2020, так як піддавати сумніву або ж певній оцінці це процесуальне рішення слідчого у рамках даного процесу слідчий суддя, у розрізі ст.ст. 22, 26 КПК України, підстав не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 КПК України, слідча суддя постановила:
клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування на майно вилучене 12.05.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.
В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали покласти на слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 ..
Ухвала слідчої судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали, копію ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідча суддя ОСОБА_7