ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1257/20 Справа № 190/153/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополя АР Крим,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів свого виправлення, оскільки останній має лише 9 заохочень, 6 стягнень, 25 січня 2019 року комісією ПВК № 122 відмовлено у поданні матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України як не довівшому своє виправлення, що свідчить про те, що засуджений у повній мірі не став на шлях виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу засуджений зазначає, що з 06 жовтня 2017 року відбуває покарання у державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122), працевлаштований, приймає активну участь у житті та діяльності відділення і колонії в цілому, має 9 заохочень, 6 стягнень, які погашені, характеризується позитивно, щиро кається, підтримує соціальні зв`язки з рідними.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 11 липня 2013 року за ч. 4 ст. 187 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.
Ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 01 жовтня 2013 року вирок Київського районного суду м. Сімферополя від 11 липня 2013 року залишено без зміни.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 жовтня 2012 року по 01 жовтня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття засудженим ОСОБА_7 покарання 26 жовтня 2012 року.
Кінець строку відбуття засудженим ОСОБА_7 покарання 21 травня 2021 року.
Як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 останній за весь час відбуття покарання, а саме з 26 жовтня 2012 року, мав 9 заохочень та 6 стягнень.
З наявної у матеріалах провадження характеристики на ім`я ОСОБА_7 від 17 лютого 2020 року слідує, що останній, відбуваючи покарання у державній установі П`ятихатська виправна колонія (№ 122), характеризується позитивно, працевлаштований робітником до гаражу, 3 рази заохочувався, свій загально-освітній рівень вважає достатнім, покращувати його не бажає, приймає активну участь у житті та діяльності відділення і колонії в цілому, підтримує соціальні зв`язки з рідними.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки те, що за період відбування покарання починаючи з 2017 року у державній установі П`ятихатська виправна колонія (№ 122) засуджений ОСОБА_7 отримав 1 стягнення, яке погашено, та лише 3 заохочення, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Крім того, поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбуття покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки: відповідно до характеристики від 17 лютого 2020 року характеризується позитивно; згідно характеристики від 22 серпня 2019 року характеризується добре; відповідно до характеристики від 24 липня 2019 року характеризується задовільно - намагається дотримуватися норм які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня; згідно характеристики від 24 січня 2019 року характеризується задовільно, намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; відповідно до характеристики від 22 березня 2018 року характеризується посередньо, намагається дотримуватися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня, правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; згідно характеристики від 14 грудня 2018 року характеризується позитивно; відповідно до характеристики від 30 травня 2017 року характеризується посередньо, намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, не приділяє уваги дбайливому ставленню до майна установи, не працевлаштований, до вимог персоналу станови ставиться не завжди сумлінно; згідно характеристики від 11 листопада 2016 року характеризується посередньо.

Крім того, 11 листопада 2016 року комісією державної установи П`ятихатська виправна колонія (№ 122) відмовлено ОСОБА_7 у його переведенні до колонії мінімального рівня на підставі ст. 101 КВК України за його власною заявою.
22 березня 2018 року комісією державної установи П`ятихатська виправна колонія (№ 122) відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні щодо нього ст. 82 КК України за його власною заявою.
25 січня 2019 року комісією державної установи П`ятихатська виправна колонія (№ 122) відмовлено ОСОБА_7 у поданні матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка не довела своє виправлення.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року було відмовлено у застосуванні щодо ОСОБА_7 ст. 81 КК України.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого ОСОБА_7 використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового-звільнення останній не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи ОСОБА_7 про упереджене ставлення до нього суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4