Номер провадження: 11-кп/813/610/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 року в кримінальному провадженні за обвинуваченнямОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.345 КК України,

установив

оскаржуваним вироком суду:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмут Донецької області, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ., раніше судимого:
- 28.03.2012 Київським районним судом м. Одеси за ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.187, ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений 14.11.2014 від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 5 місяців 5 днів,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України йому призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 06.07.2019 року, приблизно о 04 год. 10 хв. перебуваючи за адресою: м. Одеса, провулок Якірний, 14, біля продуктового кіоску з якого останній виходив, був зупинений військовослужбовцями Національної гвардії України, які відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 № 3781-ХІІ є працівниками правоохоронного органу, на підставі підозри у скоєнні крадіжки з продуктового кіоску.
Правоохоронцями, що зупинили ОСОБА_8 є солдати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
ОСОБА_11 був старшим групи, яка здійснювали охорону громадського порядку прибережної зони «Золотий берег» по маршруту пров. Якірний до ресторану «Свеча».
В подальшому військовослужбовці Національної гвардії України ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які перебували у форменому одязі (службовому однострої), представились та пред`явили військовий білет, виконуючи свої службові обов`язки, маючи закріплений на видному для оточуючих місці, а саме на форменому одязі, спеціальний жетон працівника Національної гвардії України, ОСОБА_11 наказав ОСОБА_8 пред`явити документи, що посвідчують його особу та пояснити підстави його перебування в продуктовому кіоску.
У цей час, ОСОБА_8 з метою уникнення перевірки документів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень військовослужбовцю Національної гвардії України, з метою припинення виконання ним своїх службових обов`язків та можливе викриття його у вчиненні іншого злочину, вирішив спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень солдату Національної гвардії України ОСОБА_11 , як старшому групи патрулювання, ОСОБА_8 наніс удар кулаком лівої руки у праву сторону обличчя, а саме у нижню частину щелепи, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синця обличчя, які згідно висновку експерта відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, від чого солдат ОСОБА_11 відійшов назад та втратив рівновагу, але швидко прийшовши до тями, з метою припинення подальшого вчинення ОСОБА_8 протиправних дій, застосував до нього засіб споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії «Терен 4М», після чого ОСОБА_8 затримано на місці вчинення злочину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого, посилаючись на суворість покарання, призначеного ОСОБА_8 оскаржуваним вироком, просить його змінити в частині призначеного покарання, а саме в частині призначення іспитового строку.
В мотивування своєї апеляційної скарги, захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 осмислив свій вчинок, жалкує про скоєне, щиро розкаявся та вибачився перед потерпілим за свою поведінку. Крім того, захисник вказує, що у даному провадженні цивільний позов відсутній, що на думку сторони захисту свідчить про можливість призначення обвинуваченому більш м`яке покарання.
На підставі цього, захисник просить вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування основного покарання із встановлення іспитового строку, терміном 1 рік.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просила задовольнити апеляційну скаргу та змінити покарання на більш м`яке.
Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги захисника та просила оскаржуваний вирок залишити без змін.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких він повністю визнав свою вину і підтвердив фактичні обставини справи.

Після цього, суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Оцінивши досліджені докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.345 КК України, як умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

З огляду на те, що обвинуваченим не оспорюються обставини, при яких ним були вчинені злочини, то під час апеляційного розгляду скарги відсутні порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України щодо неможливості оскарження рішення суду 1-ої інстанції.

Доводи захисника про те, що покарання, призначене ОСОБА_8 є надто суворим та не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з таких підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З мотивувальної частини вироку випливає, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції, на виконання вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого наявність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття у скоєному злочині.

Обставиною, що обтяжує покарання судом визначено рецидив злочину.

Суд першої інстанції зазначив, що він враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини справи, суспільну небезпеку та характер вчиненого злочину, особу ОСОБА_8 , який раніше судимий, відсутність претензій з боку потерпілого.
Суд апеляційної інстанції вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до положень ст. 65 КК України, правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.
Доводи захисника обвинуваченого, якими вона мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання йому призначене відповідно до санкції ч.2 ст.345 КК України.
Крім того, апеляційний суд враховує факт того, що судом вже застосована до ОСОБА_8 дія ст. ст. 75 та 75 КК України, його звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком.
Доводи апеляційної скарги, на які посилається сторона захисту, апеляційним судом не можуть бути прийняті, оскільки вони вже правильно враховані судом першої інстанції під час призначення обвинуваченому покарання.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання з випробуванням, обґрунтовано не знайшовши підстав для призначення більш м`якого покарання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та зміни вироку суду першої інстанції, в частині призначення покарання немає.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч.2 ст.345 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4