Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6477/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути ухвалу суду про відмову в застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення та задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення. Вказує, що з часу його ув`язнення та по даний час він своєю тяжкою працею, маючи сердечно-судинну хворобу гіпертонію II ступеню, має 5 подяк за сумлінну працю. Стверджує, що в скоєному злочині дуже розкаюється та буде каятися все життя. Зазначає також, що не згоден із вказаною в ухвалі суду сумою відшкодування потерпілому в розмірі 3314 грн. 58 коп., оскільки насправді відшкодована ним сума становить 225 000 грн., так як виконавчою службою реалізовано його майно, а саме частину квартири та автомобіль. Також вказує, що не згоден з тим, що в ухвалі зазначено про те, що він раніше був судимий 18.09.2014 року за ст.128 КК України, оскільки у вироку суду було зазначено, що він не судимий.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, врахувавши письмові заяви засудженого про розгляд справи за його відсутності та задоволення його апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та інше.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (п. 17) судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений 23 листопада 2015 року Малинським районним судом Житомирської області за ст.ст. 286 ч. 2, 135 ч.1 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17.09.18 року згідно зі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 4 роки 5 місяців 22 дні обмеження волі.
Початок строку відбування покарання: для позбавлення волі - 09.03.2016 року; для обмеження волі - 27.09.2018 року; кінець строку: 05.03.2023 року.

З досліджених матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_8 за весь період відбування покарання в цілому характеризується позитивно. Порушень вимог режиму відбування покарання не допускав. З 27.09.18 року відбуває покарання в Бердичівському виправному центрі (№ 108). За період відбування покарання характеризується також в цілому позитивно. Порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Заходи виховного та профілактичного впливу відвідує, реагує на них правильно. Працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті за межами установи. До праці ставиться добре. За сумлінну поведінку і ставлення до праці один раз заохочувався адміністрацією установи. Вину у скоєних злочинах визнає, зі слів, розкаюється. За вироком суду має зобов`язання на відшкодування завданих збитків на 457462 грн. 30 коп., який відшкодував на 3314 грн. 58 коп.

Враховуючи вищезазначені обставини суд першої інстанції встановив, що засуджений ОСОБА_8 хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, але своєю поведінкою та ставленням до праці (покарання у виді позбавлення волі фактично не відбував, відшкодуванням збитків фактично не займається, хоча має для цього можливість, так як є працевлаштованим та отримує заробітну плату, відбуває покарання у виправному центрі трішки більше року, при терміні до кінця строку більше трьох років) ще не довів своє виправлення. Наявність на момент розгляду справи в суді першої інсоацнії одного заохочення у виправному центрі вказує, що засуджений стає або навіть став на шлях виправлення, але враховуючи інші характеристики поведінки та ставлення засудженого до своїх дій (відбуває покарання за те, що будучи у стані алкогольного сп`яніння, скоїв наїзд на велосипедиста, після чого залишив потерпілого без допомоги і з місця скоєння злочину втік, потерпілий помер; завдані своїми злочинними діями збитки фактично не відшкодовує, що вказує на відсутність щирого каяття засудженого та викликає обґрунтований сумнів у визнанні ним вини), на даний час відсутні достатні дані, що засуджений вже довів своє виправлення і його звільнення не призведе до появи небезпеки суспільству чи окремим громадянам.

В ході апеляційного перегляду ухвали суду захисником було надано додаткову характеристуку засудженого з місця відбквання покарання, згідно якої за час апеляційного оскарження ухвали до ОСОБА_8 було застосувано ще одне заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці. При цьому захисником підтримано доводи апеляційної скарги про те, що в порядку примусового виконання вироку суду в рахунок відшкодування шкоди державним виконавцев було реалізоване майно засудженого, та таким чином більш ніж на половину сплачено стягнуту суму вішкодуваня, а іншу частину засуджений поступово відшкодовую, працюючи та сплачуючи кошти з пенсії.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що в цілому висновки суду є обгрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи, на час постановлення ухвали з наявних в матеріалах справи судом встановлено про відшкодування лише 3314, 58 грн., даних про відшкодування частини суми стягнення за рахунок реалізації майна суд не мав. Разом з тим судом помилково було зазначено розмір невідшкодованої шкоди, оскільки з характеристики засудженого вбачається, що він має виконавчі листи за позовом на суму лише 181207,15 грн., а не 457462,30 грн, як вказано в ухвалі, яку він відшкодовує, працюючи за місцем утримання.

Разом з тим зазначена невідповідність не спростовує висновків суду про передчасність заяви засудженого про його звільнення умовно-достроково.

Позитивні характеристики засудженого, те, що він визнає вину, кається у вчиненому, його вік 58 років, наявність серцево-судинного захворювання, та те, що представник адміністрації під час судового засідання в суді першої інстанції охарактеризував ОСОБА_8 з позитивної сторони та вказав, що засуджений порушень не допускає, безперечно заслуговує на увагу колегії суддів, проте наразі враховуючи інші обставини провадження та те, що у виправному центрі останній перебуває не тривалий час, а саме з вересня 2018 року, не може свідчити про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці вже довів свої виправлення та підлягає умовно-достроковому звільненню.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він не згоден із сумою відшкодування завданих збитків вказаної в ухвалі суду першої інстанції від 09.12.2019 року на суму 3314, 58 грн. є слушними, про це вже зазначалося вище в даній ухвали, оскільки згідно відповіді відділу виконавчої служби від 15.01.2020 року наданої ОСОБА_9 станом на 15.01.2020 року ОСОБА_8 було відшкодовано значно більше. Проте слід зазначити, що таких даних в суді першої інстанції на момент розгляду заяви засудженого не було і суд виходив із матеріалів наявних у справі, в яких вказано, що ОСОБА_8 відшкодував 3314,548 грн., про що і зазначив в своїй ухвалі, однак в даному випадку дані обставини не впливають на правильність прийнятого судом рішення щодо відмови в застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженого.(а.с.7 об.)

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 та його умовно-дострокового звільнення, колегія суддів наразі не вбачає. Ухвала суду є законною, обгрунтованою та належним чином вмотивованою.

Порушень вимог кримінального-процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування ухвали суду під час розгляду апеляційного розгляду провадження, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, - без змін.

Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: