ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1698/20 Справа № 215/1268/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000474 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Комсомольськ Тісульського району Кемерівської області, Російська Федерація, росіянка, особи без громадянства, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працююча, раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.307 КК України,
за участю :

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції :

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року обвинуваченій ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 червня 2020 року включно.
Суд мотивував своє рішення тим, що існують ризики, що обвинувачена ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду за відсутності постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_5 не зможе запобігти вказаним ризикам.

В апеляції:
- обвинувачена просить змінити ухвалу суду першої інстанції та застосувати до неї запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі перевірені ризики, які зазначені у клопотанні про застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, зазначила, що вона має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, всі свідки по справі допитані, тому вона не зможе вливати на них, вважає, що є підстава для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши обвинувачену та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої, прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченої, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 , обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, відсутність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим, за висновком суду підстав для застосування обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії процесу не вбачається, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченої скоєнню інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків та переховування останньої від суду.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченої, іншими обставинами у їх сукупності, які на даний час не змінилися, дає підстави вважати, що продовжують існувати ризики ймовірності вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків та переховування обвинуваченої ОСОБА_5 від суду.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останній, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної її поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завждиможе бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.307 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4