Єдиний унікальний номер справи 185/765/20
Провадження № 1-кп/185/341/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглядаючи у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, у зв`язку з тим, що строк тримання його під вартою спливає 22 березня 2020 року, до зазначеної дати немає можливості розглянути провадження по суті, підстав для звільнення обвинуваченого з під варти немає, останній обґрунтовано обвинувачується в скоєнні злочину, який є тяжким. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були враховані при обрані обвинуваченому запобіжного заходу, не відпали: ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, під загрозою можливого покарання обвинувачений може переховуватись від суду, знаходячись на свободі може перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою схилення їх до зміни показів на свою користь. Крім того, під час проведення досудового розслідування обвинувачений ухилявся від слідства та був оголошений в розшук, затриманий та доставлений до суду, де був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави. Інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Захисник заперечує проти продовження дії запобіжного заходу та просить відмовити в заявленому клопотанні, зазначає, що заявлені прокурором ризики не підтверджені та не доведені, посилається на рішення ЄС, обвинувачений не ухилявся від слідства, оскільки йому не була оголошена підозра, вважає можливим змінити запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого.

Обвинувачений заперечував проти заявлених ризиків прокурором для продовження строків запобіжного заходу, він працює, зі свідками кримінального правопорушення ніяких дружніх стосунків не підтримує.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 22.03.2020 року, однак, завершити кримінальне провадження до вказаної дати неможливо, оскільки є необхідність оголошення перерви з незалежних від суду причин на більш тривалий період для виклику та допиту свідків, потерпілого.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, серед яких є такий як тримання під вартою та домашній арешт.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Вирішуючи питання продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд зважає на те, що зазначені прокурором ризики про можливість переховування обвинуваченого від суду, продовжують існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений може ухилитись від правосуддя, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який, у разі доведеності вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6 років. На теперішній час за кримінальним провадженням проводиться судове слідство, потерпілий та свідки не допитані. Тобто, заявлений прокурором ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого на вказаних осіб продовжує існувати. Наявність непогашених судимостей у обвинуваченого та вчинення згідно обвинувального акту інкримінованого діяння в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, - може в сукупності свідчити на користь сторони обвинувачення щодо наявності ризику можливого вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

З урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що тяжкість злочину не є єдиною підставою продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, на даний час відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні запобіжного заходу на даний час втратили свою актуальність, а особа обвинуваченого перестала бути суспільно небезпечною.

Суд вважає, що на даній стадії судового провадження, встановлені ризики на цей час продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 має бути продовжений.

Так згідно ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Розмір застави визначається у відповідності вимог ч.5 ст.182 КПК щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Визначений ухвалою слідчого судді розмір застави у розмірі 169000 гривень перевищує встановлений КПК розмір, при цьому будь-яких матеріалів виключного випадку суду не надано.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, та з урахуванням наданих сторонами матеріалів щодо майнового стану обвинуваченого, суд вважає, що у даному випадку необхідно визначити розмір застави, який визначений п.2 ч.5 ст.182 КПК України у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 168160 гривень.

Тому, на думку суду, оскільки в цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 травня 2020 року, включно, змінивши розмір застави у розмірі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень і залишивши без змін раніше визначений судом обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків.

Строк дії ухвали - до 11 травня 2020 року, включно.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому, начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1