Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/19/20
У Х В А Л А
11 лютого 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

захисників - ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ,

потерпілих - ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_9 за ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.2 ст.27, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_14 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_15 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_16 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_17 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч. 4 ст.186; ч.4 ст.289 КК України, ОСОБА_18 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_34 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_19 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_20 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28,, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_21 за ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_35 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_22 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_36 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, а також:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, має середню освіту, не працює, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , не судимий, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів у складі злочинної організації.

Так, стороною обвинувачення вказано, що на початку 2001 року організатор і керівник злочинної організації Особа 1, вступив у попередню змову з Особою 2, Особою 20, ОСОБА_10 і невстановленими слідством особами, яким відвів роль безпосередніх виконавців злочину, спрямованого на незаконне заволодіння шляхом обману і зловживання довірою частиною житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_37 , та на подальшу легалізацію доходів, отриманих злочинним шляхом. В подальшому всі учасники групи діяли відповідно до розробленого плану і розподілених ролей.

12.03.2001 Особа 2 за адресою АДРЕСА_3 зустрівся зі знайомим ОСОБА_38 і його матір`ю ОСОБА_39 та переконав їх отримати саме у нього ссуду під заставу частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Погодившись, ОСОБА_40 передала для оформлення документів ОСОБА_41 , а той 13.03.2001 передав Особі 2 свідоцтво про право на спадщину № 1-3074 від 25.06.1997, відповідно до якого потерпілі отримали спадщину у рівних долях на нерухоме майно за вказаною адресою. При цьому Особа 2 пояснив ОСОБА_41 , що гроші йому видасть Особа 20.

14.03.2001 Особа 2 і Особа 20, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса за адресою м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 71-а, використовуючи довіру ОСОБА_42 , переконали її підписати договір займу (серія АБР №463336) та договір застави (серія АБР № 463338). Відповідно до зазначених договорів ОСОБА_40 взяла у Особи 20 гроші в сумі 58000 грн., що складало 10000 доларів США по курсу НБУ, строком на 1 місяць під заставу вказаного вище нерухомого майна.

15.03.2001 Особа 2, продовжуючи шахрайські дії, видав ОСОБА_41 нібито від Особи 20 гроші в сумі 6925 доларів США та склав з ним графік погашення ссуди з умовою сплати займу до 14.09.2001.

У серпні 2001 року без пред`явлення потерпілим вимоги сплати суми займу Особа 20 звернулася до Іллічівського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_42 про визнання права власності на вказане нерухоме майно. При цьому Особа 2 і Особа 20 не повідомляли ОСОБА_43 про свої дії та надали суду неправдиві відомості про нібито відмову потерпілої від отримання судової повістки. Користуючись відсутністю потерпілої у судовому засіданні, вони умисно приховали від суду, що гроші, отримані ОСОБА_38 під заставу будинку, були повністю повернуті ОСОБА_39 до 14.09.2001. В результаті 28.09.2001 судом біло задоволено позов Особи 20 і визнано за нею право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

14.11.2001 Особа 20 з метою конспірації злочинної діяльності формально подарувала вказане нерухоме майно разом з земельною ділянкою ОСОБА_10 , уклавши договір дарування за № 5090.

07.12.2001 ОСОБА_10 отримав від Особи 2 ключ від вказаного будинку і вселився у нього, а 26.12.2001 з метою легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, уклав договір купівлі-продажу № 8-3935, відповідно до якого продав іншій особі за 21694 грн. частину житлового будинку АДРЕСА_2 разом з земельною ділянкою. В результаті зазначених дій Особи 1, Особи 2, Особи 20 і ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_37 було спричинено шкоду в розмірі 58000 грн., що більше ніж у 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Крім того ОСОБА_44 обвинувачується утому, що у березні 2002 року добровільно увійшов до складу злочинної групи, яку утворив із членів злочинної організації Особа 1 для заволодіння майном ОСОБА_45

02.03.2002 приблизно о 17 годині після дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася біля с. Лиманське Одеської області між Особою 23 і ОСОБА_46 з вини останнього, Особа 1 прибув на місце події. Там він в присутності Особи 23, ОСОБА_10 та невстановлених осіб примусив ОСОБА_45 передати йому реєстраційні документи на автомобіль, а також скласти розписку про те, що він зобов`язаний протягом 2 тижнів повернути Особі 23 за розбитий автомобіль 5000 доларів США, що по курсу НБУ складало 26000 грн.

В подальшому, у першій половині березня 2002 ОСОБА_10 і Особа 23 за вказівкою Особи 1 прибули до місця проживання ОСОБА_45 та повідомили про нібито втрату розписки та запропонували написати іншу. Після цього вказані особи привезли потерпілого до будівлі Одеського апеляційного суду за адресою м. Одеса, вул. Гайдара, 24. В розташованому поблизу приміщенні ОСОБА_47 під диктовку Особи 1 написав розписку про те, що нібито отримав від Особи 23 гроші в сумі 26000 грн. за проданий ним будинок № 9 по вул. Рожева у м. Одесі та зобов`язався нотаріально оформити з ним договір купівлі-продажу не пізніше 17.02.2002.

13.03.2002 Особа 23 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з ОСОБА_45 26000 грн., надавши в якості доказу вказану вище розписку потерпілого. Суд зобов`язав Особу 23 забезпечити явку в судове засідання ОСОБА_45 на 20.03.2002 та 27.03.2002. Однак, Особа 23 потерпілого про судове засідання не повідомив, а склав текст про те, що той від отримання судової повістки відмовився, що завірили підписами Особа 1 та ОСОБА_10 .

Рішенням суду від 27.03.2002 позовні вимоги Особи 23 були задоволені, за Особою 23 було визнано право власності на нерухоме майно ОСОБА_45 частину будинку № 9 по вул. Рожева у м. Одесі.

Інкриміновані ОСОБА_10 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у скоєнні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України як вчинення дій, спрямованих на приховування чи маскування незаконного походження майна, а також набуття, володіння майном, отриманим внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, легалізації майна, здобутого завідомо злочинним шляхом, зі спричиненням майнової шкоди в особливо великому розмірі, вчинене організованою групою у складі злочинної організації.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_10 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_30 зазначила, що, клопотання підсудного підлягає задоволенню, оскільки, виходячи зі змісту обвинувального висновку, ОСОБА_10 організатором злочинної організації не являвся, а з часу вчинення інкримінованого йому злочину минув 15-річний строк давності.

Судом роз`яснено підсудному ОСОБА_10 суть обвинувачення щодо нього, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені свого клопотання.

Прокурор виступила з висновком про наявність правових підстав для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_10 , зазначила, що не має інформації щодо обставин, які б могли бути перешкодою для закриття провадження щодо цього підсудного за строками давності.

Інші присутні обвинувачені та захисники не висловлювали заперечень проти задоволення клопотання.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , відносяться до категорії особливо тяжких і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці злочини встановлений у 15 років.

Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 30 КК України організатор організованої групи чи злочинної організації підлягає кримінальній відповідальності за всі злочини, вчинені організованою групою чи злочинною організацією, якщо вони охоплювалися його умислом. Інші учасники організованої групи чи злочинної організації підлягають кримінальній відповідальності за злочини, у підготовці або вчиненні яких вони брали участь, незалежно від тієї ролі, яку виконував кожен із них.

Виходячи з вказаних положень закону, підсудний ОСОБА_10 підлягає кримінальній відповідальності не за всі злочині, вчинені злочинною організацією, а лише за інкриміновані йому злочини відповідно до обвинувального висновку. Однак, з моменту вчинення останнього за часом з цих злочинів минуло більше 15 років, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку, інкриміновані ОСОБА_10 дії були вчинені не пізніше березня 2002 року.

Після цього підсудний ОСОБА_10 інших злочинів не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_10 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення.

Застосований до підсудного запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудного ОСОБА_10 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України КК України, у зв`язку із звільненням підсудного від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3