Номер провадження: 11-кп/813/1851/19
Номер справи місцевого суду: 499/913/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.11.2019 р. в рамках розгляду кримінального провадження №0000178, внесеного до ЄРДР 21.08.2019 року, якою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Легниця, Польща, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України в рамках розгляду кримінального провадження №0000178, внесеного до ЄРДР 21.08.2019 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 13.01.2020 року.

Мотивуюче своє рішення, суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, а тому суд вважає, що обрання саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому і враховуючи дані про його особу не дасть можливості ОСОБА_7 зокрема під час слухання справи у суді перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наявні наведені ризики є дійсним та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а відтак підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, не відпали, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.
Також, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого є виправданим заходом, оскільки цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.
Суд прийшов до висновку, що застосування інших запобіжних заходів не забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , а з урахуванням правопорушення, яке вчинене з застосуванням насилля, суд вважає за недоцільним застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, органом досудового розслідування не встановлено та будь якими доказами не підтверджено;
- в порушення вимог, передбачених Главою 18 КПК України, суд першої інстанції не прийняв до уваги приведені захистом доводи та безпідставно відмовив у задоволенні обґрунтованого клопотання захисника про обрання більш м`якого запобіжного заходу;
- прокурор не надав доказів існування будь-яких ризиків, які б вказували на те, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить на теперішній час виконання останнім обов`язків, передбачених законом;
- ОСОБА_7 не має судимостей, у вчиненні інших кримінальних або адміністративних правопорушень не пов`язаний, має постійне житло та цивільну дружину, з якою проживає тривалий час;
- слідчий суддя Іванівського районного суду Одеської області, ОСОБА_10 , перевищив свої повноваження, призначивши продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляд тримання під вартою до 15.11.2019 року, включно, що порушує строк досудового розслідування, визначений постановою керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, ОСОБА_11 , який закінчився 08.11.2019 року;
- суд порушив п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України встановивши строк подачі апеляційної скарги 5 днів, чим порушив права на захист.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.11.2019 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Роздільнянському районному суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000178, внесене до ЄРДР 21.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.11.2019 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини, в тому числі, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Колегія суддів, зважаючи на рішення ЄСПЛ у вищевказаній справі, вважає, що судом першої інстанції в повній мірі досліджені обставини справи, та взято до уваги не лише тяжкість покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_7 , в тому числі за вчинення тяжкого злочину, який призвів до позбавлення життя людини, що є найвищою соціальною цінністю в нашій державі відповідно до її Основного закону.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги характер, обставин та зухвалість його вчинення, а саме нанесення невизначеної кількості ударів особі похилого віку, що спричинило 54 тілесних ушкоджень (а.п. 3), вчинення такого злочину у стані алкогольного сп`яніння, та відносно особи, що є матір`ю обвинуваченого, з огляду на що жодним чином не може переконати апеляційний суд у високій моральності ОСОБА_7 , тим більш зважаючи на наявність у нього в минулому почесних грамот як працівника Внутрішніх військ МВС України. Навпаки, такі почесні нагороди можуть викликати суспільний дисонанс між особою, яка відповідно до покладених на неї в минулому обов`язків мала б захищати права та інтереси громадян, натомість обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що потягнув за собою смерть людини.

Беручи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що обвинуваченого не стримують будь-які соціальні зв`язки, оскільки не завадили йому бути обґрунтовано обвинуваченим у зазначеному злочині, зважаючи на що продовжує існувати ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, зважаючи, що кримінальне провадження лише 06.11.2019 р. надійшло до суду першої інстанції, то продовжує існувати ризик впливу на свідків, які можуть викривати обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, оскільки останні недопитані безпосередньо судом.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик вчинення інших злочинів, який зазначений судом першої інстанції в своїй ухвалі, не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду скарги, а доводи сторони захисту є обґрунтованими.

Апеляційний суд також бере до уваги позицію потерпілого ОСОБА_9 , який є братом обвинуваченого, та який просив суд змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт.

Зважаючи на обставини злочину, особу обвинуваченого, його стан здоров`я, можливу міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання його винним, позицію потерпілого, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

З приводу доводів сторони захисту щодо порушення слідчим суддею в ухвалі від 16.10.2019 р. строку продовження тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 до 15.11.2019 року поза межами строку досудового розслідування, апеляційний суд зазначає, що оскарження ухвал слідчого судді здійснюється відповідно до діючого КПК України під час досудового розслідування, яке з 06.11.2019 завершене, шляхом спрямування обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000178 до суду першої інстанції. Тим більше, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку ухвалі слідчого судді в рамках розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою під час судового розгляду обвинувального акту.
Доводи захисника ОСОБА_8 щодо невірно зазначеного в резолютивній частині оскаржуваної ухвали суду першої інстанції строку на оскарження ухвали від 15.11.2019 р., апеляційний суд знаходить слушним, однак зазначені обставини не впливають на суть прийнятого рішення, крім того, захисником апеляційна скарга подана в строк та провадження по ній було відкрито та призначено до розгляду. Зважаючи на що, колегія суддів вважає, що фактично права захисника на подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 15.11.2019 р. не були порушені.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи захисника ОСОБА_8 про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.11.2019 р., якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України під час судового розгляду кримінального провадження №0000178, внесеного до ЄРДР 21.08.2019 рокупродовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.01.2020 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4