Справа № 348/869/20
Провадження № 11-сс/4808/125/20
Категорія ст. 170 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2020 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню №0000378 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
за участю: прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну та необґрунтовану, постановити нову, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що наслідками кримінального правопорушення, в межах якого накладено арешт на його майно, є дві пляшки горілки вартістю 100 грн., які у подальшому були розбиті (одна на прилавку інша на сходах), що містить в собі ознаки дрібного хуліганства, в той час як органи досудового розслідування кваліфікували вказані дії як грабіж, оскільки умисел, змова готування та замах, на думку сторони обвинувачення, виник у підозрюваних вже в магазині після словесного конфлікту. Апелянт вважає, що вказане арештовано майно не відповідає критеріям визначеним в ст. 98 КПК України, тобто не зберегли на собі сліди злочину та не містять інші відомості, не були суб`єктом кримінально протиправних дій, та не набуті кримінально протиправним шляхом. Крім того, на думку апелянта, накладення арешту не відповідає цілям його накладення, передбаченим в ст. 170 КПК України. Апелянт вважає, що вказаний арешт майна є втручанням на мирне володіння майном, що повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно з тих підстав, що вказане майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та потребує збереження як речовий доказ у кримінальному провадженні, а також задля досягнення завдань кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Органом досудового розслідування встановлено, що 03.06.2020 року близько об 11-00 год., у АДРЕСА_1 , двоє невідомих осіб, із погрозою застосування насильства до заявниці, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи двома пляшками горілки торгової марки «Первак» та «Мороша», чим спричинили шкоду ФОП ОСОБА_9 (а.п. 1-3).

З клопотання слідчого вбачається, що з метою недопущення знищення майна, яке є засобами знаряддями вчинення злочину та зберегли на собі його сліди, на місце події була направлена слідчо-оперативна група та цього ж дня, в результаті проведення огляду місця події на території автостоянки навпроти кафе-колиби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено речі, на які слідчий просить накласти арешт.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується для досягнення дієвості кримінального провадження.

Норми, викладені у ч. 3 ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати та перевірити можливість досягнення дієвості кримінального провадження без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен: 1) перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи; 2) з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів; 3) враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора; 4) взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб; 5) враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів доходить висновку, що накладаючи арешт на автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі 180 реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 , світло-коричневого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 , яким користувався ОСОБА_6 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження,в даному провадженні, слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказаний транспортний засіб, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів вважає правильним висновки слідчого судді в тій частині, що вказаний транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому має істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також потреби проведення низки слідчих дій та можливих експертних досліджень із вказаним майном, та існує сукупність підстав вважати, що автомобіль в подальшому може мати доказове значення під час досудового розслідування, у зв`язку з чим, існує необхідність забезпечення його збереження шляхом накладення на нього арешту.

Так, з постанови слідчого від 03.06.2020 року вбачається, що вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом (а.п. 12-14).

На думку колегії суддів, у разі не забезпечення збереження вказаного транспортного засобу, дане майно може втратити сліди кримінального правопорушення та властивості, які важливі для встановлення фактичних обставин, що буде мати негативні наслідки для кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на вказаний транспортний засіб, слідчий суддя дотримався вимог, передбачених ст.ст. 172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для його арешту та інші обставини провадження.

Як вбачається із клопотання слідчого, необхідність накладення арешту на автомобіль було обґрунтовано необхідністю збереження речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, вилученого в ході огляду місця події 03.06.2020 року на території автостоянки, тобто з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України.

Необхідність використання вказаного автомобіля в якості речового доказу в кримінальному провадженні, проведення певних експертних досліджень та слідчих дій, наявність на ньому слідів скоєного кримінального правопорушення, необхідність збереження транспортного засобу задля недопущення його знищення, псування чи втрати, виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а тому посилання апелянта з цього приводу безпідставні.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу державного регулювання як арешт майна.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є засобом чи доказом злочину.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на транспортний засіб, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності, а тому доводи апелянта стосовно необґрунтованості судового рішення в цій частині слід визнати непереконливими.

Разом з тим, задовольняючи клопотання слідчого в частині накладення арешту на інше вилучене майно, слідчий суддя, належним чином не перевірив законність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, та не врахував співрозмірність (пропорційність) такого втручання в інтереси апелянта.

Враховуючи зміст клопотання слідчого про арешт майна і заявлену підставу та мету для арешту іншого майна, судова колегія доходить висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на таке майно як мобільні телефони; банкноти; ID-паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 ; закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_6 ; банківську картку; сім-картки; бінокль; кросівки; квитанції, чеки зошити, сервісну книгу та іншу документацію.
З огляду на ч. 2 ст. 173 КПК України, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, то слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати не тільки правову підставу для арешту майна, а і можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Проте, слідчий суддя не дав оцінку тому, яким чином можна використати вказане майно як доказ злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки з матеріалів провадження не вбачається наявність об`єктивних підстав вважати, що вищевказані речі були об`єктом злочину, виступали знаряддям його вчинення, містять на собі ознаки вчиненого злочину або ж відповідні сліди кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що відомості до ЄРДР були внесені саме за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто за те, що двоє невідомих осіб, із погрозою застосування насильства до заявниці, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи двома пляшками горілки торгової марки «Первак» та «Мороша», чим спричинили шкоду ФОП ОСОБА_9 (а.п. 4), у зв`язку з чим, апеляційним судом не встановлено об`єктивних підстав вважати вилучене інше майно, окрім автомобілю, об`єктом, предметом, засобом чи знаряддям вчиненого злочину.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування в клопотанні не надано обґрунтованої оцінки щодо правової підстави для арешту іншого майна, а слідчий суддя, всупереч ст. 173 КПК України, не встановив наявність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на нього, оскільки особа, яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Обґрунтованість таких висновків колегії суддів випливає також і з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, ані слідчим в клопотанні про накладення арешту на майно, ані слідчим суддею не зазначено правових підстав для прийняття рішення про відповідність іншого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не врахував вимоги ст. ст. 132, 170-173 КПК України, та необґрунтовано задовольнив клопотання слідчого в частині накладення арешту на інше майно, окрім транспортного засобу, яким користувався ОСОБА_6 , а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді в цій частині, є слушними.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого накладення арешту на інше майно знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою необхідно частково задовольнити клопотання слідчого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407, 419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2020 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню №0000378 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати та прийняти нову.
Клопотання старшого слідчого СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_11 задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі 180 реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 , світло-коричневого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 , яким користувався ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_4 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження.
Відмовити в накладені арешту на:
- мобільний телефон марки Samsung, моделі SM-G900F, чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , який упаковано в спецпакет № 2748184; мобільний телефон марки Samsung, моделі SM-G700Н, золотистого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_12 , який упаковано в спецпакет № 2748183,
- мобільний телефон марки Samsung, моделі А10, чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_13 , який упаковано в спецпакет № 2748181;
- мобільний телефон марки Nokia моделі ТА-1034 чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , який упаковано в спецпакет № 2748182;
- вісім банкнот номіналом 1 гривня із серійними номерами: ІС 0408051, НГ 4794064, УЄ 1149599, УП 9347782, УН 3356757, ТВ 8508155, СГ 8175594, ПД 0778488; шість банкнот номіналом 2 гривні з серійними номерами РЕ 1188499, МЗ 0581240, СЕ 1996361, РА 7161460, СГ 6276404, СД 6337943; сім банкнот номіналом 5 гривень із серійними номерами: УД 6347727, ЮШ 5672880, ЮА 9549575, ЮЗ 0863130, ЮЗ 07461186, УК 1200386; дві банкноти номіналом 10 гривень із серійними номерами: ЮА 1305844, ХБ 0724591; вісім банкнот номіналом 20 гривень із серійними номерами: ЮБ 3797958, ЮГ 5679677, ТЗ 2573312, ЮГ 0305441, ЮГ 3266277, ЧБ 2972733, ТМ 7342720, ПЄ 9121950; одну банкноту номіналом 50 гривень із серійним номером СР 2863171; одну банкноту номіналом 100 гривень із серійним номером СЖ 0280799, які упаковані в спецпакет № ЕХР 0226190;
- одну банкноту номіналом 100 гривень із серійним номером УЧ 7253912; одну банкноту номіналом 50 гривень із серійним номером ФЖ 5496682; 2 банкноти номіналом 20 гривень із серійними номерами: БП 0014322, ЮА 5770250; одну пошкоджену банкноту номіналом 2 гривні із серійним номером СГ 5128482; одну банкноту номіналом 50 євро із серійним номером S 8; сто вісімнадцять банкнот номіналом 200 гривень із серійними номерами: ЦА 4795127, КД 5485966, УЗ 3148155, ПВ 1263960, УА 3799788, АГ 6254262, КЙ 5130628, ХБ 3640643, ВЧ 2217138, УГ 5342535, ПД 8956894, УИ 2044404, СЗ 8925919, ЗЗ 7993194, ТЗ 0746044, ПЗ 7119624, СИ 0840272, УК 3242085, ТИ 7276093, КЙ 4955453, ЗД 3804328, УД 3884086, СГ 4984859, УК 3063960, СЕ 366756, ЦА 2282578, СЗ 3434650, ХД 7947256, ПВ 7708398, ЗД 8779121, УН 9880070, ТЕ 1849970, ПА 5130352, ВИ 2497767, ЗЕ 0054453, УХ 1780569, УП 0801994, ЕХ 9137084, ПЄ8650321, СБ 6921674, КМ 4598054, УН 9032930, ГБ 5743051, КЗ 0937061, КЕ1783827, УБ 2753982, МБ 1909505, ТД 1219671, ТГ 8503720, УС 7574109, ЗБ 2012921, УГ 1216708, УП 4880951, КП 6186199, СГ 0113496, КМ 7356197, НС 2159803, КИ 9931468, МБ 8150644, КД 3694431, ТВ 6763107, ТБ 2276465, УВ 5200680, ХА 0946616, ЗБ 5851007, ТЗ 8311957, ЄЧ 3703654, СЗ 4087262, СЗ 408726, УА 1104874, ПЕ 9912545, КЄ 2054947, УЗ 8715898, УА 1546353, ТЖ 7232250, СД 9024122, КП 0358813, ЕИ 8145359, УА 2008187, СП 7763680, КД 6861465, ТВ 0552431, МБ 6616412, СЕ 0307570, УА 9481758, СВ 9230496, ЕЕ 1631458, ЕФ 7039698, ПГ 7698866, АД 8774234, УН 8900760, АГ 4952732, УА 2550832, УВ 5251508, УН 9692203, СП 0154195, УН 7654916, ПВ 7396005, ТВ 8873160, КЖ 6721230, МВ 0744579, ВД 6799359, ВЄ 6253425, ВД 8247577, СИ 8934409, ЕБ 1406894, ПИ 2423398, УЗ 1777327, КЗ 6785610, ХА 2718463, МБ 5836957, ПЕ 9057350, ЕБ 5476115, СЕ 8331394, УБ 3662734, КК 4338317, ЕЕ 3634683, ВФ 0061465, УЖ 2025132; одну банкноту номіналом 100 гривень серійний номер УЧ 8346657; чотири банкноти номіналом 500 гривень із серійними номерами: ВА 4683228, АД 2329266, ВБ 2312485, ХС 2409270; три банкноти номіналом 2 гривні із серійними номерами: СВ 6950145, СЕ 1384353, РБ 2501327; три банкноти номіналом 1 гривня із серійними номерами: РЕ 4117268, ТД 3803098, УБ 1998617, які упаковано у спецпакет № ЕХР0226518;
- ID-паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 ; договір про надання послуг про транспортування ТОВ «Балеріон»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Республіки Польща на автомобіль марки Mercedes-Benz № НОМЕР_9 ; бирку із надписом «ланцюжок»; квитанцію «А-Банку»; закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_6 ; банківську картку «Raiffeisen Bank» № НОМЕР_10 ; банківську картку «Тасконбанк» № НОМЕР_11 ; три банкноти номіналом 100 гривень із серійними номерами: МЛ 6976875, КП 2179630, МВ 3146495; одну банкноту номіналом 20 гривень із серійним номером МВ 1434369; одну банкноту номіналом 2 гривні із серійним номером СД 2579006; бирку із надписом «браслет» ломбарду «Благо», дві сім-картки компанії оператора мобільного зав`язку ПрАТ «Київстар» із номерами: НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , які упаковано у спецпакет № ЕХР 0226266,
- три зошити із записами реквізитами по оплаті штрафу; довіреність на автомобіль марки Mercedes-Benz від 02.11.2018; три чека про обмін валют із ломбардів; сервісну книгу та документацію на автомобіль польською мовою; копію протоколу про адміністративні правопорушення; чек оплати послуг; аркуш зі записом сім-картки компанії оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» номер НОМЕР_14 ; мобільний телефон марки Sigma модель 17UP, чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_15 ІМЕІ 2: НОМЕР_16 ; мобільний телефон марки Ergo, моделі F 181, червоно-чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_17 ІМЕІ 2: НОМЕР_18 ; мобільний телефон марки Nomi модель І144М, чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_19 ІМЕІ 2: НОМЕР_20 ; сім-карту компанії оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» із номером НОМЕР_21 , які упаковано у спецпакет № ЕХР 0226265,
- бінокль марки Cenon, чорного кольору, кросівки марки Bayata, чорного кольору, кросівки марки Ditof, чорного кольору, кросівки марки Clagicca, сірого кольору, кросівки марки Sports, сірого кольору, які упаковано до спецпакету № ЕХР 0401853.
Ухвала в частині накладення арешту на майна виконується негайно слідчим.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4