Справа № 304/1312/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
12.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11кп/4806/226/20 за поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування покарання у виді позбавлення волі, в якому прокурор Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на ухвалу Перечинського районного суду від 14.12.2018.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, судимого, для відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 09.04.2015.

Суд першої інстанції в ухвалі визнав установленим наступне.

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 09.04.2015 ОСОБА_9 був засуджений за ч.2 ст. 194 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі статей 75, 76 КК України він був звільнений від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, якщо не вчинить нового злочину і виконає обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

25.05.2016 і 06.06.2016 ОСОБА_9 не прибув за викликом КВІ, у зв`язку з чим до суду було направлено подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_9 для відбування покарання, призначеного вироком Свалявського районного суду від 09.04.2015. Утім подання було залишено судом без задоволення.

У новому поданні зазначено, що ОСОБА_9 впродовж іспитового строку двічі залишив місце проживання АДРЕСА_1 , і вчинив злочин за межами України.

В судовому засіданні ОСОБА_9 пояснив, що місця проживання не залишав, за межі України на постійне проживання не виїжджав, а виїжджав до РФ тимчасово, на заробітки, оскільки роботи за місцем проживання знайти не може, а має на утриманні дружину і двох малолітніх дітей.

Суд вважав, що уповноважений орган з питань пробації не довів невиконання ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків та його небажання стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою подання органу з питань пробації задовольнити, звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, призначеного йому за вироком Свалявського районного суду від 09.04.2015, скасувати та направити його для відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі. Посилається на те, що ОСОБА_9 під час виконання вироку виїхав на постійне проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, був відсутній з 25.05.2016 до 31.08.2018, за межами України вчинив злочин і 21.09.2016 був засуджений судом РФ. Вважає, що вчинення ОСОБА_9 під час іспитового строку нового злочину є безумовною підставою для скасування звільнення від відбуття покарання з випробуванням і направлення особи для відбування покарання.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, пояснення прокурора на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_9 проти апеляційних вимог, провів судові дебати, перевірив матеріали провадження, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання; у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 166 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням для відбування покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

У разі вчинення засудженим адміністративних правопорушень, що тягнуть за собою накладення адміністративних стягнень, із засудженим проводиться індивідуальна профілактична бесіда.

У разі відмови судом у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням повторне направлення до суду такого подання здійснюється після застосування до засудженого повторного письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Частиною першою статті 34 КВК України встановлено, що поважними причинами неявки засудженого за викликом уповноваженого органу з питань пробації у призначений строк є несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що від виконання покладених на нього обов`язків не ухилявся, дійсно виїжджав до Російської Федерації, однак не на постійне проживання, а на тимчасові заробітки, про що повідомляв КВІ. Пояснив, що у зв`язку із викраденням у нього паспорту на території РФ, звертався до відповідних органів, не міг вчасно прибути в Україну та був депортований у зв`язку з перевищенням дозволеного строку перебування на території РФ. Стверджує, що нового злочину, перебуваючи на території РФ не вчиняв, допустимих доказів його засудження прокурор не надав. В України у нього сім`я, в якій двоє неповнолітніх дітей і яку він вважає своїм обов`язком забезпечувати засобами існування.

Ці пояснення ОСОБА_9 збігаються з його ж поясненнями, наданими безпосередньо після повернення на територію України (а.п. 145-147), в судових засіданнях, підтверджуються відомостями з посвідчення особи на повернення в Україну (а.п. 146), відміткою в паспорті ОСОБА_9 про перетин державного кордону 31.08.2018 і допустимими доказами не спростовані.

Після повернення на територію України ОСОБА_9 прибув до місця проживання, з власної ініціативи відвідав відділення поліції, надав необхідні пояснення інспектору Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, прибув за першим викликом суду для розгляду подання, до апеляційного суду для розгляду провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Допустимих доказів виїзду ОСОБА_9 за межі України на постійне проживання, вчинення ним нового злочину, чи притягнення до адміністративної відповідальності, а також доказів його небажання стати на шлях виправлення у матеріалах провадження немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Перечинського районного суду від 14.12.2018, якою відмовлено у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_9 для відбування покарання, призначеного вироком Свалявського районного суду від 09.04.2015, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді :