ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1271/20 Справа № 206/6584/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000519, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 27.09.2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 травня 2020 року.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою та продовження такого заходу, не перестали існувати. ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюються у вчиненні тяжкого злочину.
Також суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, та з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, вважав за необхідне продовжити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто до 03 травня 2020 року, оскільки саме такий запобіжний захід, на думку суду, буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
На думку апелянта, його провина повністю не доведена, усі свідки та потерпілі по справі були допитані, і він ніяк не зможе вплинути на хід слідства.
Також зазначає, що його сім`я потребує його підтримку, і що, від суду та слідства не збирається ховатись, оскільки не вважає себе винним.
- захисник обвинуваченого просить скасувати дану ухвалу і постановити нову, за якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На думку апелянта, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України не доведено, що, перебуваючи на волі ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації, де мешкав з родиною - цивільною дружиною та дитиною, вихованням, якої він займався, характеризується позитивно,на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його адвоката, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою та продовження такого заходу, на даний час продовжують існувати. Залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, потерпілого, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Апеляційний суд вважає, що вказані ризики доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, що в свою чергу дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, що ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження, та впливати на свідків, потерпілого, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Також, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_7 раніше судимий, та обвинувачується у скоєнні злочину вчиненому під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів також вважає, що даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Інші доводи апеляційної скарги, як видно з матеріалів провадження, були предметом ретельного дослідження в суді першої інстанції, в тому числі і щодо даних про обвинуваченого.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000519, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4