ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/130/20 Справа № 208/3338/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000740 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 , -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхнє-Синьовидне, Сколівського р-ну, Львівської обл., громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 06.12.2018 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки, та покладено відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком суду, більш суворим, призначеним вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.12.2018 року у виді 5 років позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, якщо він впродовж іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання період з 22.05.2018 року по 29.01.2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено його з-під варти в залі суду.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він повторно, приблизно о 02:00 год., 04.04.2018 року, перебуваючи біля буд. 38 по пр. Т.Шевченка в м. Кам`янському, підійшов ззаду до ОСОБА_9 та рукою вихопив з правої руки останнього належний йому мобільний телефон «Huawei P Smart FIG-LX1», чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 6 999 гривень.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вирок, в частині призначеного покарання та звільнення від нього, скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.12.2018 року виконувати самостійно.
На думку апелянта, висновки суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не можна вважати такими, що у повній мірі ґрунтуються на наведених вимогах закону.
Прокурор зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання не враховано низки обставин, а саме те, що протягом 2000-2018 років ОСОБА_7 вчинив ряд умисних злочинів проти власності, за які був засуджений до реальної міри покарання. Зокрема 3 рази до покарання у виді позбавлення волі відповідно до вироків від 15.08.2001 року, 18.04.2006 року та 04.02.2011 року, судимості за які не знято і не погашено в установленому законом порядку.
Вважає, що суд недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення умисного кримінального правопорушення обвинуваченим, належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є вірними, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.

Що стосується доводів апелянта про необґрунтованість призначення обвинуваченому м`якої міри покарання, то колегія суддів вважає доводи прокурора слушними та зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Між тим, вимоги Закону судом першої інстанції не було дотримано належним чином.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, суд послався на тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, але перебував на обліку у лікаря-нарколога у період з 2003 по 2006 рік.

Суд послався і на те, що по справі встановлено наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого: його щире каяття.

Обставин, що обтяжують його покарання, - судом не встановлено.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції не належним чином враховано те, що ОСОБА_7 раніше вчинив ряд умисних злочинів проти власності, за які був засуджений до реальної міри покарання, у виді позбавлення волі відповідно до вироків від 15.08.2001 року, 18.04.2006 року та 04.02.2011 року, судимості за які не знято і не погашено в установленому законом порядку, та знову вчинив корисливий злочин. Отже, ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, є високою, а його виправлення неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Дані обставини судом першої інстанції належним чином до уваги взяті не були, та при призначенні покарання обвинуваченому, суд не навів переконливих доводів для застосування вимог ст. 75 КК України, та необґрунтовано прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням.

Колегія суддів, вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є несправедливим внаслідок м`якості.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 414 КПК України, даний вирок підлягає скасуванню, з постановленням на підставі ст. 420 КПК України нового вироку, та задоволенню апеляційної скарги.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який характеризується задовільно, не працює, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання, колегія суддів враховує щиросердне каяття.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 є інвалідом III групи.

Обставин, що обтяжують його покарання, - судом не встановлено.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, колегія суддів приймає до уваги думку прокурора про необхідність призначення обвинуваченому реального покарання, та вважає, що йому, виходячи з вищенаведеного, слід призначити мінімальний строк покарання, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України у виді реального позбавлення волі у мінімальному розмірі, - 4 роки позбавлення волі.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.12.2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, виконувати самостійно.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 , - задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.12.2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, та покладенням певних обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, виконувати самостійно.
В решті вирок залишити без зміни.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4