Справа № 357/1561/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2020 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, об`єднане кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 від 16.01.2020 та за № 0000151 від 14.01.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 30.09.2013 Білоцерківський міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 198, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 13.10.2018 звільнений по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 11.01.2020 приблизно о 23 години 35 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи по вул. Леваневського у м. Біла Церква, Київської області, помітив припаркований неподалік будинку № 46 автомобіль марки ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору, що належить ОСОБА_5 . Після чого, у ОСОБА_3 в зазначений час виник умисел на крадіжку з вищезазначеного автомобіля акумуляторної батареї.
Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, руками відчинив капот моторного відсіку вказаного автомобіля, та вийняв з ніші акумуляторну батарею марки «FEON» 6СТ-60A1, з місця вчинення злочину втік, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1226 грн. 70 коп.
Крім цього, 11.01.2020 приблизно о 18 години 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу магазину «Граф» по вул. Леваневського, 73 у м. Біла Церква, Київської області, де побачив раніше невідомого йому чоловіка, як потім стало відомо ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , який стояв неподалік зазначеного магазину, та, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб з лівої кишені куртки останнього взяв мобільний телефон марки «Samsung SM-J26OF», та поклавши його до кишені своєї куртки, пішов в бік ломбарду «Благо», за адресою вул. Леваневського, 53 в м. Біла Церква Київської області, де продав його сторонній особі, чим вчинив крадіжку майна потерпілого.
Своїми діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1750 грн. 00 коп.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочинів за ч. 2 ст. 185 КК України, розкаювався та пояснив, що дійсно він приблизно у середині січня 2020, точної дати не пам`ятає, але припускає, що подія мала місце 11.01.2020 приблизно о 23 години 35 хвилин, перебуваючи по вул. Леваневського у м. Біла Церква, Київської області, помітив припаркований автомобіль марки ВАЗ 2101, бежевого кольору, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, руками відчинив капот моторного відсіку вказаного автомобіля та вийняв з ніші акумуляторну батарею марки, після чого залишив місце вчинення злочину.
Крім цього, 11.01.2020 приблизно о 18 години 30 хвилин, перебуваючи поблизу магазину «Граф», по вул. Леваневського 73 м. Біла Церква, Київської області, побачив раніше невідомого чоловіка, як потім стало відомо ОСОБА_6 , у якого з лівої кишені куртки витягнув мобільний телефон марки «Samsung SM-J26OF», який продав невідомій жінці, а отримані гроші використав на власний розсуд. Матеріальну шкоду потерпілим відшкодував у повному обсязі, все викрадене повернув. Просив суворо не карати, щиро каявся у вчиненому.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, просили розглянути справи за їх відсутністю.
Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілих, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за їх відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 того ж Кодексу, а претензій майнового характеру до обвинуваченого вони не мають.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості; обставини, які пом`якшують його покарання щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, та обставину, яка обтяжує його покарання - рецидив; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, з яких є корисні злочини, судимість у встановленому порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не встав та знов вчинив корисний злочин, неодружений, немає утриманців, тобто не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, має місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Крім цього суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у межах встановлених у санкції частини 2 статті 185 КК України, що передбачає відповідальність за вчинення вказаних злочинів, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді обмеження волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.
Отже, встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні. Цивільний позов по справі не заявлений.
Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на два роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу прибуття останнього до кримінально-виконавчої установи відкритого типу.

Речові докази по справі, а саме акумуляторну батарею марки «FEON» 6СТ-60A1, повернутий потерпілому ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили, залишити у останнього, як у власника майна.

Мобільний телефон марки «Samsung SM-J26OF», повернутий потерпілому ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили, залишити у останнього, як у власника майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1