Справа № 348/2481/18
Провадження № 11-кп/4808/176/20
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Рожнятівського районного суду від 12 лютого 2020 року про продовження йому строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 12 лютого 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на строк календарних 60 днів до 12 квітня 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд мотивував тим, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненних злочинів, передбачених п.5, п.8 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.5, п.8 ч.2 ст.115, ч.1 ст.121, ч.4 ст.296, ч.1 ст.263 Кримінального Кодексу України (далі КК), які відноситься до категорії особливо тяжких та інших злочинів, а також з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і для запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому суд вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо ньог до 12 квітня 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_8 подав АС, в якій зазначає, що ухвала суду про продовження строку тримання його під вартою ухвалено із значними порушеннями вимог кримінального процесуального права та вказує на відсутність необхідності у застосуванні найсуворішого такого запобіжного заходу.

Крім цього, зазначає, що не збирається переховуватись від суду, впливати на свідків, яких вже допитано у суді.

Просить ухвалу Рожнятівського районного суду від 12 лютого 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора який вважає АС необгрунтваною, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 Кримінально Процесуальним Кодексом України (далі КПК) неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено конкретний порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляції підлягають розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 12 лютого 2020 року продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на строк шістдесят днів, до 12 квітня 2020 року, включно, без визначення розміру застави.

Із копій контрольного кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 було спрямовано до суду 16 листопада 2018 року.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років та у вчиненні інших злочинів, а сааме передбачених п.5,п.8 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.5, п.8 ч.2 ст.115, ч.1 ст.121, ч.4 ст.296, ч.1 ст.263 КК.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при обрані запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК , судом об`єктивно взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який звинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1,3,4,5 ст. 177 КПК, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені у клопотанні вони є реальними, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у його вчиненені злочинів, дані про його особу, стан його здоров`я,вік, сімейний стан, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, а також необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і наявність відповідного суспільного інтересу щодо розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, основною метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, і що ризики зазначені у ч.1 ст. 177 КПК не відпали, а навпаки існують.

Зі змісту ухвали суду про продовження строків тримання під вартою вбачається, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

За таких обставин, АС обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Рожнятівського районного суду від 12 лютого 2020 року про продовження строку тримання його під вартою без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5