КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
особи, що подала скаргу ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року про повернення клопотання особі, що його подала, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою клопотання ОСОБА_6 про встановлення процесуального строку досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000121, повернуто особі, що його подала.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя, з посиланням на положення ст. 66 КПК України, зазначив, що враховуючи процесуальний статус ОСОБА_6 , який є свідком у кримінальному провадженні, він не наділений процесуальними правом звертатись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч.6 ст. 28 КПК України, а тому оскільки положення ст. 28 КПК України не містять будь-яких тверджень щодо вирішення клопотання у разі звернення особи у якої відсутні процесуальні права щодо подання клопотання про встановлення процесуального строку у кримінальному провадженні, слідчий суддя із застосуванням положень ч.6 ст. 9 КПК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення клопотання особі, яка його подала на підставі п.1 ч.2 ст. 304 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.12.2019 року та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд його клопотання про встановлення процесуального строку досудового розслідування кримінального провадження №0000121 в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчим суддею неправильно застосовані положення п.16-1 ч.1 ст. 3, ч.6 ст. 28, п.1 ч.2 ст. 304 КПК України, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, яким фактично обмежено його право на доступ до правосуддя.
При цьому вказує, що відповідно до п.16-1 ч.1 ст. 3 КПК України інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування це особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.

Апелянт вважає, що оскільки стосовно нього проводились процесуальні дії у кримінальному провадженні №0000121, визначені ст. 224 КПК України, зокрема він був допитаний як свідок, у нього виникли певні процесуальні обов`язки, передбачені ч.2 ст. 66 КПК України, в тому числі обов`язок прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, а тому виникнення у нього вищевказаних процесуальних обов`язків призводить до обмеження його прав та законних інтересів під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000121, зокрема права на свободу пересування, а отже в розумінні положень п.16-1 ч.1 ст. 3 КПК України він є іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування та має право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Крім цього звертає увагу, що слідчим суддею неправильно застосовано п.1 ч.2 ст. 304 КПК України, оскільки вказана норма регулює підстави повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчою чи прокурора і не регулює підстави повернення клопотання, в даному випадку клопотання про встановлення процесуального строку досудового розслідування кримінального провадження в порядку ч.6 ст. 28 КПК України, а тому, на думку апелянта, слідчий суддя безпідставно (помилково) ототожнив скарги на рішення дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора і клопотання про встановлення розумного процесуального строку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, який з посиланням на положення ст. 8, 55, 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував на порушення його права на справедливий суд; пояснення прокурора, який, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення слідчого судді, заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження №757/65269/19-к та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, 13.12.2019 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просив встановити слідчому Державного бюро розслідувань та прокурору Генеральної прокуратури процесуальний строк тривалістю 1 (один) місяць для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000121 від 01.03.2018 року та прийняття одного з процесуальних рішень, передбачених ст. 283 КПК України.

Згідно вказаного клопотання ОСОБА_6 , слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000121, в якому ОСОБА_6 має процесуальний статус свідка.

Визначений статтею 66 КПК України перелік прав та обов`язків свідка у кримінальному провадженні є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Приймаючи рішення про повернення клопотання особі, що його подала, слідчий суддя на підставі вимог п.1 ч.2 ст. 304 КПК України, враховуючи процесуальний статус ОСОБА_6 , який є свідком у кримінальному провадженні, дійшов обґрунтованого висновку, що він не наділений процесуальними правом звертатись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч.6 ст. 28 КПК України.

Переглядаючи ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, твердження ОСОБА_6 , що у зв`язку з проведенням стосовно нього процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000121, у нього виникли процесуальні обов`язки, передбачені ч.2 ст. 66 КПК України, в тому числі обов`язок прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, так як у даному кримінальному провадженні він був допитаний в якості свідка, що призводить до обмеження його прав та законних інтересів під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, зокрема права на свободу пересування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки права чи законні інтереси ОСОБА_6 як свідка у кримінальному провадженні №0000121 жодним чином не обмежуються під час здійснення досудового розслідування, в розумінні положень п.16-1 ч.1 ст. 3 КПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про неправильне застосування слідчим суддею положень п.1 ч.2 ст. 304 КПК України, так як вказана норма регулює підстави повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчою чи прокурора і не регулює підстави повернення клопотання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що положення ст. 28 КПК України не містять будь-яких тверджень щодо вирішення клопотання у разі звернення особи у якої відсутні процесуальні права щодо подання клопотання про встановлення процесуального строку у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя, із застосуванням положень ч.6 ст. 9 КПК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для повернення клопотання особі, яка його подала на підставі п.1 ч.2 ст. 304 КПК України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Апеляційні посилання ОСОБА_6 на порушення слідчим суддею положень ст.ст. 8, 129, 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що призвело до порушення його права на справедливий суд, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, викладеного в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. При цьому згідно з положеннями ст. 24 КПК України, забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, строки досудового розслідування у кримінальному проваджені та оскарження недотримання розумних строків чітко регламентовано положеннями ст.ст. 219, 308 КПК України.

За змістом ст. 308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування. Таку скаргу прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути протягом трьох днів після її подання, після чого особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.

Відповідно до п. 9-1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

Таким чином, оскільки право оскаржувати рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування, яке приймається за наслідками розгляду скарги, закон пов`язує з наявністю права на звернення з такою скаргою, а ОСОБА_6 , який є свідком у кримінальному провадженні №0000121, не наділений відповідним процесуальним статусом в контексті положень ст. 66, ч.1 ст. 308 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно зазначив в оскаржуваній ухвалі про відсутність у ОСОБА_6 права на звернення до слідчого судді з клопотанням про встановлення процесуального строку досудового розслідування.

За наведеним, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2019 року законною та обґрунтованою, належним чином вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року, якою клопотання ОСОБА_6 про встановлення процесуального строку досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000121, повернуто особі, що його подала без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ____________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3