Дата документу 14.04.2020 Справа № 319/1032/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/627/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 319/1032/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Ярега Республіка Комі, Ухтинського краю, Російської Федерації, громадянина РФ, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразова судимого, останнього разу вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29.09.2015 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, 20.06.2017 року в силу ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений з невідбутним строком 1 рік 4 місяці 23 дня;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Благовіщенка Більмацького району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24.01.2019 року за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном 3 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
В порядку ч.ч.1, 4 ст. 71 КК України, ч.3 ст.78 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24.01.2019 і остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдану злочином моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у справі за проведення судових експертиз у сумі 2 826 (дві тисячі вісімсот двадцять шість) грн. 18 коп.
Запобіжні заходи стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не застосовувались.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 22.06.2019 року близько 01 год. 00 хв. під час вжиття спиртних напоїв у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Так, вони близько 01 год. 30 хв. 22.06.2019 року за попередню змовою, повторно, з корисливих мотивів прийшли на територію домоволодіння, яке належить ОСОБА_10 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де упевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до хвіртки металевих воріт вказаного домоволодіння, відчинили її та зайшли на подвір`я, підійшли до вхідних дверей будинку, після чого ОСОБА_8 зняв штапики з віконної рами, яка знаходиться з лівого боку від вхідних дверей будинку, вийняв віконне скло та поставив його збоку. Після цього, ОСОБА_8 спільно зі ОСОБА_7 , проникли всередину будинку, де з кладової кімнати повторно таємно викрали електродвигун без якоря, корпус якого виготовлено з алюмінію та в якому знаходилась мідь, а з прихожої кімнаті зняли з плити чавунний верх, деталі до трактору, а саме: 2 поршня двигуна Д 21 трактору Т 16, кришку двигуна Д 21 трактору Т-16, 4 гільзи двигуна НОМЕР_1 трактору Т 16, картер маховика двигуна Д НОМЕР_2 трактору Т-16. Після цього ОСОБА_7 виліз через віконний отвір з будинку, а ОСОБА_8 по черзі передав йому вищевказане викрадене майно, потім ОСОБА_8 також виліз з будинку через зазначений віконний отвір та спільно із ОСОБА_7 склали викрадене майно до сумки, яку попередньо взяли з собою, після чого вони разом покинули територію вищевказаного домоволодіння, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд. В результаті вказаних умисних злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 2 054 грн. 54 коп., яка в ході досудового розслідування частково відшкодована шляхом повернення викрадено майна на суму 1 964 грн. 54 коп.
Таким чином, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), скоєному повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, скоїли злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини обвинувачених та правильність кваліфікації їх дій, оскаржує вирок в частині призначеного покарання, яке захисник вважає необґрунтовано суворим. Апелянт вказує, що суд не врахував одну з обставин, яка пом`якшує покарання обвинувачених - відшкодування шкоди, а також ряд обставин, які з позитивного боку характеризують особу обвинувачених. Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, і призначити обвинуваченим за вчинене ними кримінальне правопорушення покарання у виді трьох років позбавлення волі. ОСОБА_7 просить звільнити з випробуванням на підстав іст.75 КК України, а ОСОБА_8 за сукупністю вироків призначити покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинувачених та їх захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, зазначених у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії обвинувачених за ч.3 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинувачених ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання кожному з обвинувачених за вчинення кримінального правопорушення, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинувачених, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, офіційно не працевлаштований, проживає у цивільному шлюбі з жінкою, яка має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, злочин вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених суд визнав щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Суд також врахував висновок органу пробації відповідно до якого, ймовірність вчинення нового кримінального правопорушення ОСОБА_11 в ОСОБА_8 - є середньою, виправлення обвинувачених без позбавлення або обмеження волі є неможливим.

Таким чином, при призначенні обвинуваченим покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення суд першої інстанції врахував та належним чином оцінив всі обставини, зокрема і ті, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі. Обрана міра покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та відомостям про особу обвинувачених.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Міра покарання призначена обвинуваченим за вчинене кримінальних правопорушення, на переконання колегії суддів, є справедливою і достатньою для досягнення мети покарання. До того ж воно призначено у розмірі наближеному до мінімального, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (від 3 до 6 років позбавлення волі).

Не дійшла колегія суддів і висновку про можливість виправлення ОСОБА_11 без відбування покарання, застосування положень ст.ст.75, 76 КК України.

Не встановлено колегією суддів порушень при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. Застосований на підставі ст.71 КК України при призначенні покарання судом за сукупністю вироків принцип шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання на переконання колегії судів є правильним (хоча розмір призначеного остаточного покарання і не наближений в бік мінімального, однак застосований судом принцип шляхом часткового складання, є менш суворий, ніж повне складання покарань).

Підстав для пом`якшення остаточно призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не встановлено.

Окремо слід зазначити, що положення ст.71 КК України висвітлює способи призначення покарання, його граничні мінімальні і максимальні розміри, однак ця норма матеріального закону не зобов`язує суд обґрунтовувати висновки чому застосовується той, а не інший спосіб призначення остаточного покарання і тим більше його розмір, адже підстави для застосування остаточного покарання за сукупністю вироків витікають із встановлених обставин, які враховуються відповідно до ст.ст.65-67 КК України.

Доводи апелянта про те, що суд не врахував, як обставину, що пом`якшують покарання факт відшкодування шкоди потерпілому є необґрунтованими.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України обставиною, яка помішує покарання визнається добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

З матеріалів провадження виливає, що викрадене обвинуваченому майно було повернуто потерпілому працівниками поліції, до того ж повернуті речі, за твердженням потерпілого, були не пригідні до подальшого використання. Обвинуваченні не відшкодували потерпілому моральну шкоду (принаймні в матеріалах провадження відсутні відомості про це).

Інші наведені апелянтом обставини, як то незадовільний стан здоров`я самого ОСОБА_7 і його матері, чи то факт проживання ОСОБА_8 з батьками і відсутність на нього скарг, на правильність прийнятого судом рішення не впливають, до того ж на підтвердження цих доводів апелянтом не надано доказів.

Отже, на переконання колегії суддів, наведені апелянтом доводи не дають підстав для зміни вироку суду.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, суд апеляційної інстанції також не встановив.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4