Провадження № 1-в/317/17/2020
Справа № 317/52/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації БВК №99 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжі в режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого, засудженого: 30.05.2016 року Жовтневим районним судом міста Маріуполь за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 було засуджено вироком Жовтневого суду до 7 років позбавлення волі, та до нього було застосовано закон «Савченко». З 2016 р. знаходиться у Біленьківській виправній колонії, де його було розподілено на дільницю поліетилен, е він працює до сьогоднішнього дня. Зазначає, що в нього є сім`я, дружина та дві доньки 2012 р. та 2015 р.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання, вважає що виправився.

Представник адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_4 клопотання засудженого не підтримав. Зазначив що на його думку засуджений хоча і став на шлях виправлення, але не в повній мірі її довів.

Прокурор висловив думку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого та прокурора, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 01.07.2015 року.

Під час тримання в Маріупольському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, за порушення вимог відбування покарання мав два стягнення правами начальника установи, які було погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мав.

З 07.10.2016 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризується посередньо, за порушення встановлених вимог та заборон мав дев`ять стягнень від адміністрації установи, які погашені у встановленому законом порядку. Має п`ять заохочень правами начальника установи.

На виробництві установи працевлаштований на дільниці «Поліетилен», різноробочим де до виконання покладених обов`язків ставиться посередньо, роботу виконує під постійним контролем.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Має нестабільну поведінку.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку також не завжди, має охайний зовнішній вигляд. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Не виконує роботи із самообслуговування, має недостатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться без ініціативи.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу до засуджених не приймає. Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України участі у роботі самодіяльних організацій не бере.

Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває.

У скоєному злочині провину визнає.

За вироком суду має збитки на суму 50000 гривень,але виконавчі листи відсутні.

28.10.2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтею 101 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації.

26.10.2017 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

27.11.2017року Запорізьким райсудом Запорізької області було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 82 КК України, а саме заміни не відбутої частини покарання більш м`якою.

27.11.2018 року комісією адміністрації установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має п`ять заохочень правами начальника установи. Крім того засуджений має 11 стягнень, у вигляді двох доган, шести суворих доган, попередження, та двічі переміщення до ДІЗО, останнє накладення стягнення відбулось 24.01.2019 р.

Хоча на час звернення до суду з поданням, зазначені стягнення були зняті та погашенні у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика нестабільної поведінки засудженого протягом всього строку відбування покарання.

Також суд враховує, що згідно довідки засуджений на виробництві колонії працював лише два місяці, та мав норму виробітку 2,7 та 1,2%.(зі 100% можливих).

Суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст.118КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Наразі суд вважає, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_5 в умовах ізоляції від суспільства.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст.537, п. 1 ч. 2 ст.539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
В задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя ОСОБА_1