справа №634/281/20
провадження №1-кп/619/245/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складі:головуючого суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурора захисника обвинуваченихОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000457 від 11.11.2019 у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

кожної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України.

В С Т А Н О В И В:
10 квітня 2020 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 кожної за фактом скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000457 від 11.11.2019.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13 квітня 2020 року було призначено підготовче судове засідання у справі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , так як ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу обвинуваченій, продовжують існувати, а саме обвинувачена може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, так як проживає за межами Харківської області, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, так як раніше була судима, має висунуту підозру Карлівським ВП ГУНП в Полтавській області.

Потерпіла ОСОБА_7 не прибула у підготовче судове засідання, в адресованій суду заяві просила без її участі проводити судове засідання.

Обвинувачена ОСОБА_5 проти продовження строків її тримання під вартою заперечувала, посилаючись на те, що вона має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має вади здоров`я по зору та інвалідність, тому переховуватися від слідства та суду вона намірів не має.

Захисник ОСОБА_4 проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченої заперечував, так як ризики не доведені прокурором. ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки з родиною, має на утриманні неповнолітніх дітей та сина інваліда, тому просив обрати інший більш м`який запобіжний захід обвинуваченій.

Обвинувачена ОСОБА_6 просила обрати ОСОБА_5 запробіжний захід домашній арешт.

Суд, заслухавши клопотання та думку осіб, які беруть участь у справі, дійшов до наступного.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом 2 цього Кодесу.
У ст. 178 КПК України вказані обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу і в тому числі однією із обставин є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно Постанови Пленуму №14 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може замінити запобіжний захід на більш м`який.
Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України зазначено, що запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
У відповідності до Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України» вказано, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК України.
У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У розуміння ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.
Як зазначено в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 року) підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.
Суд звертає увагу на те, що стосовно ОСОБА_5 за матеріалами обвинувального акта, який надійшов до суду з Харківського апеляційного суду, маються дані відображені в ухвалі апеляційного суду про те, що є декілька обвинувальних актів в різних судах Харківської області, за якими обвинувачується ОСОБА_5 за висунутими підозрами за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 186 ч. 3, 357 ч. 1, 357 ч. 3 КК України.
Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , хоча суду були надані докази про наявність у неї на утриманні неповнолітніх дітей та сина інваліда, тобто про її міцні соціальні зв`язки з родиною.

Керуючись ст.ст. 314, 315 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 продовжити по 25 червня 2020 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченою в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1