ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/167/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНСС: 691/1535/18 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 610 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з участю: секретаря судового засіданняОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора засудженого захисникаОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2018 року про приведення вироку Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01 червня 2017 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 23 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 30 п. «а» ч. 4 ст. 228-1, ч. 3 ст. 30 п. «а», «г» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ у відповідність із законодавством України,

в с т а н о в и л а :
Міністерство юстиції України звернулось до Городищенського районного суду Черкаської області з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 03.07.2018 задоволено клопотання МЮУ та приведено у відповідність із законодавством України вирок Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01.06.2017 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 26.07.2017 щодо ОСОБА_7 . Разом з цим, 20.11.2018 від МЮ РФ додатково надійшла копія постанови президіуму Бєлгородського обласного суду від 21.06.2018 про скасування апеляційної ухвали Бєлгородського обласного суду від 26.07.2017 щодо ОСОБА_7 та копія апеляційної ухвали Бєлгородського обласного суду від 23.07.2018, якою вирок Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01.06.2017 щодо останнього змінено.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 10.12.2018 клопотання МЮУ про приведення вироку суду РФ у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_7 задоволено. Приведено вирок Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01.06.2017 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 23.07.2018 щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 30 п. «а» ч. 4 ст. 228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», організованою групою, в значному розмірі), ч. 3 ст. 30 п. «а», «г» ч. 4 ст. 228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», організованою групою, у великому розмірі) КК РФ, із застосуванням ст. 64 КК РФ, на підставі ч. 2 ст. 69 КК РФ, у відповідність із законодавством України. Визнано ОСОБА_7 засудженим за: ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, на 4 (чотири) роки позбавлення волі; ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі. Остаточне покарання ОСОБА_7 призначено за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 01.06.2017 та зараховано в строк відбування призначеного покарання термін тримання під вартою з 26.01.2016 по 31.05.2017 включно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 10.12.2018 змінити та на підставі ст. 68 КК України через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, визначивши строк належного до відбування покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Апелянт, посилаючись на положення ст.ст. 20, 49, 52, 409, 602 КПК України, п. б ч. 1 ст. 9, ст. 10 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, зазначає про порушення судом першої інстанції при розгляді клопотання МЮУ його права на захист та не забезпечення його професійним захисником за рахунок держави, з урахуванням того, що він був позбавлений можливості приймати участь в судовому розгляді.

Крім того зазначає, що він засуджений вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода РФ від 01.06.2017 з урахуванням змін внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 23.07.2018 за ч. 3 ст. 30 п. «а» ч. 4 ст. 228-1, ч. 3 ст. 30 п. «а», «г» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ, де санкція статті передбачає покарання на строк від 10 до 12 років позбавлення волі з призначенням додаткових покарань чи без таких. При цьому за дії, за які він засуджений в Україні передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України замах на злочин за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах, що карається позбавленням волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Таким чином, на думку засудженого, покарання призначене вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода РФ від 01.06.2017 з урахуванням змін внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 23.07.2018 складає 6 років, що менше ніж мінімальне покарання, передбачене санкцією статті і становить 3/10 частини максимального терміну, тоді як розмір покарання за це ж саме діяння в Україні у виді 6 років є занадто суворим.

Звертає увагу на наявність обставин, що мають бути враховані судом як підстави для пом`якшення призначеного покарання, зокрема: наявність у нього статусу «жертва торгівлі людьми»; визнання потерпілим у кримінальному провадженні; наявність хронічних захворювань; наявність на утриманні малолітньої дитини та матері інваліда 2 групи, яка потребує догляду.

Уповноважений представник МЮУ в судове засідання не з`явився, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційних вимог в повному обсязі, прокурора про законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції та безпідставність апеляційних вимог засудженого, перевіривши матеріали кримінальних проваджень та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, з огляду на наступне.

За змістом ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом. При цьому суд України не вправі ревізувати висновки суду іншої держави щодо встановлених ним фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 засуджений вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01.06.2017, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 23.07.2018, за ч. 3 ст. 30 п. «а» ч. 4 ст. 228-1, ч. 3 ст. 30 п. «а» та п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ, до остаточного покарання за сукупністю злочинів, призначеного на підставі ч. 2 ст. 69 КК РФ, у виді 6 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обраховувати з 01.07.2017, зарахувавши термін його утримання під вартою з 26.01.2016 по 31.05.2017 включно.

Згідно довідки ФКУ «Виправна колонія 7 УФСВП Росії по Бєлгородській області» від 23.08.2018, станом на 23.08.2018 засуджений ОСОБА_7 відбув 2 роки 6 місяців 27 днів, не відбута частина покарання складає 3 роки 5 місяців 2 дні. Початок строку відбування покарання 26.01.2016, кінець строку 25.01.2022.

Згідно матеріалів клопотання № 691/360/18 (№ 1-м/691/1/18), що надійшли з Городищенського районного суду Черкаської області на запит суду апеляційної інстанції, ОСОБА_7 висловив бажання про передачу для подальшого відбування покарання в Україну, що підтверджується письмовою заявою останнього від 30.11.2017.

За вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01.06.2017 ОСОБА_7 визнаний винуватим у замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», організованою групою, в значному розмірі та у замаху на незаконний збут наркотичних засобів з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», вчинений організованою групою, у великому розмірі.

Відповідно до тексту статей кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок, ч. 3 ст. 30 КК Російської Федерації замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, безпосередньо направлені на скоєння злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з незалежних для особи обставин.

З положень статті 228.1 КК Російської Федерації випливає, що у пункті «а» частини четвертої вказаної статті, за якою засуджений ОСОБА_7 , зокрема, визначено кримінальну відповідальність за незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинений з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет») за спеціальною кваліфікуючою ознакою скоєння збуту організованою групою.

Крім того пунктами «а» та «г» частини четвертої статті 228.1 КК Російської Федерації, за якими засуджений ОСОБА_7 , визначено кримінальну відповідальність за незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинений з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет») за спеціальними кваліфікуючими ознаками скоєння збуту у великому розмірі та організованою групою.

За санкцією ч. 4 наведеної вище статті КК Російської Федерації, відповідні дії караються позбавленням волі на строк від 10 до 20 років з позбавленням права займати відповідні посади чи займатися відповідною діяльністю на строк до 20 років або без такого і зі штрафом у визначеному розмірі.

На переконання колегії суддів судом першої інстанції правильно кваліфіковані дії ОСОБА_7 , за які він засуджений вироком іноземної держави із врахуванням встановлених судом обставин, за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, що передбачає кримінальну відповідальність за закінчений замах на незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні даних про особу ОСОБА_7 , приводячи вирок РФ у відповідність із законодавством України і призначаючи останньому покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, судом обґрунтовано застосовано положення ч. 1 ст. 69 КК України та враховано те, що останній раніше не судимий, по місцю проживання, навчання та трудової діяльності характеризується виключно з позитивної сторони, а також в якості обставин, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, наявність неповнолітньої дитини, на утриманні матері інваліда, а також наявність переліку власних захворювань.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при приведенні вироку у відповідність із законодавством України покарання ОСОБА_7 за дії, що передбачають кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, обґрунтовано призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі та 4 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, відповідно.

Колегія суддів погоджується з призначенням ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, що цілком узгоджується зі ст. 610 КПК України та положеннями п. d ч. 1 ст. 11 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, з дотриманням тривалості призначеного покарання вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01.06.2017, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 23.07.2018.

Підстав для призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання ніж визначив суд першої інстанції за обставин, наведених ним в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

При цьому враховується, що ОСОБА_7 за повідомленням ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)», 28.11.2019 звільнений з установи по відбуттю строку покарання.

Посилання ОСОБА_7 на порушення судом першої інстанції при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01.06.2017 зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 23.07.2018 у відповідність із законодавством України, його права на захист та не забезпечення його професійним захисником за рахунок держави, з урахуванням того, що він був позбавлений можливості приймати участь в судовому розгляді, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки за змістом ст.ст. 603, 610 КПК України розгляд подібного клопотання здійснюється за участю прокурора. Про дату судового засідання повідомляють особі, щодо якої приводиться вирок у відповідність, якщо вона перебуває на території України. Така особа має право користуватися правовою допомогою.

Разом з цим, як це вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 на момент розгляду відповідного клопотання Міністерства юстиції України судом першої інстанції на території України не перебував, а в заявах, долучених до клопотання від 27.03.2018, не порушував питання про призначення йому захисника.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог, колегія суддів прийшла до висновку про дотримання судом першої інстанції при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01.06.2017 зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 23.07.2018 щодо ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України, закону України про кримінальну відповідальність та не допущення істотних порушень вимог КПК України.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що ухвала Городищенського районного суду Черкаської області від 10.12.2018 є законною, мотивованою та обґрунтованою, при невстановлені підстав для її зміни чи скасування, а тому залишає без задоволення апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 610 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:
Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2018 року про приведення вироку Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01 червня 2017 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 23 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 30 п. «а» ч. 4 ст. 228-1, ч. 3 ст. 30 п. «а», «г» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ у відповідність із законодавством України, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: