печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора другого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 03.06.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001652 від 23.04.2014 в частині підозри судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 176 КК України ( в редакції Закону України 1960 року) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях судді ОСОБА_5 складу даного кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:
14 червня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову прокурора другого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 03.06.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001652 від 23.04.2014 в частині підозри судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 176 КК України ( в редакції Закону України 1960 року) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях судді ОСОБА_5 складу даного кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на неповноту та однобічність досудового розслідування, при цьому надає власну правову оцінку діям прокурора, стверджуючи про недотримання ним порядку збирання та оцінки доказів в кримінальному провадженні на виконання завдань кримінального судочинства.

Стверджує, що органом досудового розслідування вже приймалось рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України ( в редакції Закону України 1960 року), яке було предметом судового контролю. Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.04.2019 скасовано постанову прокурора від 17.09.2018 про закриття кримінального провадження в частині підозри судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 176 КК України ( в редакції Закону України 1960 року) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях судді ОСОБА_5 складу даного кримінального правопорушення. Ухвала слідчого судді мотивована тим, що досудове розслідування проведено неповно, не допитано потерпілого ОСОБА_3 , а текст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам ст. 110 КПК України в частині її належної мотивованості, зокрема не зазначено, яка саме об`єктивна чи суб`єктивна сторона кримінального правопорушення відсутня в діянні судді та неповно викладені обставини, які були встановлені під час досудового розслідування. Однак, за твердженням скаржника, під час нового досудового розслідування прокурор не виконав вказівок, викладених в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від16.04.2019, що свідчить про неповноту досудового розслідування та вказує на передчасність закриття кримінального провадження.

ОСОБА_3 та прокурор, чия постанова оскаржується, ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися, при цьому ОСОБА_3 надіслав на адресу суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

За таких обставин слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог скарги за відсутності в судовому засіданні сторін кримінального провадження, на підставі наданих ними матеріалів.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Матеріали кримінального провадження не містять даних щодо дати отримання ОСОБА_3 копії оскаржуваної постанови, а відтак слідчий суддя вважає скаргу поданою у визначений законом десятиденний строк.

Судовим розглядом встановлено, що департаментом процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001652 від 23.04.2014 за підозрою судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 176 КК України (у редакції 1960 року) та за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 143 КК України (у редакції 1960 року).

Згідно висунутої підозри, суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 з іншої особистої заінтересованості постановила завідомо неправосудну постанову, що спричинило тяжкі наслідки, за таких обставин.

Так, до Київського районного суду м. Харкова 01.10.1998 звернувся ОСОБА_6 нібито за дорученням та в інтересах німецької страхової компанії «Готхаєр» з позовною заявою про витребування у ОСОБА_3 автомобіля «Джип-Черокі», кузов № НОМЕР_1 .

У позовній заяві ОСОБА_6 указав на те, що власником вказаного автомобіля є німецька страхова компанія «Готхаєр», автомобіль викрадено у власника 17.04.1994 у м. Лейпциг, Німеччина. В обґрунтування доводів ОСОБА_6 зазначив, що право власності підтверджується оригіналами технічного паспорта на автомобіль та ключів.

До матеріалів цивільної справи долучено копії документів щодо затримання та вилучення автомобіля у ОСОБА_3 27.08.1998 працівниками УДАІ в Харківській області за дорученням слідчого УБОЗ УМВСУ в Харківській області, у тому числі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Джип-Черокі», д.н. НОМЕР_2 , за ОСОБА_3 , документи щодо реєстрації автомобіля в органах державної автомобільної інспекції.

Згідно з чинним на той час порядком розподілу справ розгляд указаної позовної заяви визначено за суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 , після чого позовна заява відразу ж надійшла їй для розгляду.

23 жовтня 1998 року о 12 год. у приміщені Київського районного суду м. Харкова за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 7-б, суддя ОСОБА_5 відкрила судове засідання, оголосила справу, що розглядається, встановила учасників процесу, а саме присутність представника позивача та відсутність відповідача, у зв`язку з чим перенесла судовий розгляд справи на 10 год. 30.10.1998.

Надалі, продовжуючи судовий розгляд справи, о 10 год. 30.10.1998 встановила особу представника позивача та відповідача, роз`яснила права та обов`язки учасників процесу, з`ясувала наявність клопотань перед початком судового розгляду справи по суті, доповіла у судовому засіданні про зміст позовних вимог та з`ясувала, що відповідач не визнав позовну заяву.

Після обговорення та заслуховування пояснень учасників судового процесу, незважаючи на те, що відповідач категорично заперечував проти незаконних та надуманих вимог представника позивача ОСОБА_7 , суддя ОСОБА_5 не вжила передбачених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо залучення ОСОБА_8 , як особи, яка продала автомобіль ОСОБА_3 , хоча на цьому наполягав відповідач, витребувала інформацію з УДАІ в Харківській області щодо відсутності інформації про перебування автомобіля ОСОБА_3 в розшуку за даними АІПС «Угон» України, СНД та Російської Федерації станом на 30.10.1998.

Потім суддя ОСОБА_5 задовольнила клопотання ОСОБА_3 та зобов`язала представника позивача надати суду документи, які підтверджують виплату страхової суми та оригінал технічного паспорта на автомобіль. Після цього в судовому засіданні оголосила перерву до 10 год. 01.03.1999.

Після продовження судового засідання та дослідження наявних матеріалів справи суддя ОСОБА_5 01.03.1999 о 10 год. 40 хв. вийшла до нарадчої кімнати.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на винесення завідомо неправосудної постанови, суддя ОСОБА_5 , будучи службовою особою і носієм судової влади, достовірно знаючи, що матеріали цивільної справи не містили жодних правовстановлюючих документів страхової компанії «Готхаєр» на автомобіль, крім свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Джип-Черокі», д.н. НОМЕР_2 , за ОСОБА_3 , свідомо і цілеспрямовано використовуючи своє службове становище всупереч інтересам правосуддя, маючи відповідну фахову підготовку та великий досвід роботи, з іншої особистої заінтересованості, діючи умисно та будучи переконаною у тому, що діє всупереч вимогам закону і справедливості, з метою постановлення завідомо неправосудної постанови при здійсненні правосуддя, розуміючи, що підстав для задоволення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 немає, достатніх правових підстав для визнання автомобіля «Джип-Черокі», д.н. НОМЕР_2 , таким, що перейшов у власність німецької страхової компанії «Готхаєр», не встановлено, а повноваження ОСОБА_6 належним чином не засвідчено та не підтверджено, не отримавши відповідь на запит від 13.11.1998 з посольства Федеративної Республіки Німеччина щодо розшуку автомобіля, надання повноважень ОСОБА_6 представляти інтереси у судових органах України та наявність документів, які підтверджують право власності страхової компанії на вказаний автомобіль, не залучивши як третю особу торговельну організацію ПФ «Русудан» та попереднього власника автомобіля ОСОБА_8 , не визначивши правильну назву німецької страхової компанії, яка у матеріалах цивільної справи значиться як «Готхаєр Ферзихерунг», у приміщенні Київського районного суду м. Харкова за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 7-б, усвідомлюючи, що немає жодних підстави для задоволення позову ОСОБА_6 , у порушення вимог ГПК України та Господарського кодексу України склала, підписала, постановила та 01.03.1999 о 10. год. 50 хв. проголосила у судовому засіданні завідомо неправосудну постанову.

Надалі 07.04.1999 вказану неправосудну постанову суду виконано органами Державної виконавчої служби та автомобіль «Джип-Черокі», д.н. НОМЕР_2 , вибув із володіння ОСОБА_3 .

Прокуратурою Харківської області 02.08.1999 до президії Харківського обласного суду внесений протест у порядку судового нагляду на постанову судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 від 01.03.1999, який задоволено, 20.08.1999 вказану постанову суду скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

За результатами нового судового розгляду суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_9 24.09.2001 позов представника німецької страхової компанії «Готхаєр» ОСОБА_6 до ОСОБА_3 залишено без розгляду та 16.01.2003 прийнято ухвалу про поворот виконання, тобто про витребування автомобіля ОСОБА_3 у німецької страхової компанії «Готхаєр».

На цей час автомобіль ОСОБА_3 не повернуто, його місцезнаходження не встановлено.

Відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи від 03.03.2018 № 600, станом на 01.03.1999 вартість автомобіля «Джип-Черокі», д.н. НОМЕР_2 , становила 41 тис. 215 гривень, що у двадцять п`ять і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і є тяжкими наслідками.

У результаті умисних злочинних дій, пов`язаних з постановленням завідомо неправосудної постанови, суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадянина ОСОБА_3 , що спричинило тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків та порушення його законних, передбачених ст. 41 Конституції України, прав на приватну власність, а також дискредитації і підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України.

Як наслідок, у повідомленні про підозру зроблений висновок про те, що суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 176 КК України (у редакції Закону України 1960 року), а саме винесення суддею з іншої особистої заінтересованості завідомо неправосудної постанови, що спричинило тяжкі наслідки.

Згідно матеріалів справи, органом досудового розслідування за вищевказаним фактом відносно судді ОСОБА_5 неодноразово приймалося рішення про закриття кримінального провадження.

Постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 03.06.2019 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001652 від 23.04.2014 в частині підозри судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 176 КК України ( в редакції Закону України 1960 року) закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях судді ОСОБА_5 складу даного кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

З матеріалів справи слідує, і зазначених обставин не заперечує сам скаржник, що під час досудового розслідування, в якості свідків було допитано суддю ОСОБА_5 , представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 , досліджено матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_6 в інтересах німецької страхової компанії «Готхаєр» про витребування у ОСОБА_3 автомобіля «Джип-Черокі», кузов № НОМЕР_1 , досліджено матеріали кримінальної справи щодо затримання та вилучення автомобіля у ОСОБА_3 27.08.1998 працівниками УДАІ в Харківській області за дорученням слідчого УБОЗ УМВСУ в Харківській області. Загалом матеріали кримінального провадження № 0001652 від 23.04.2014 нараховують 9 томів і вони отримали належну правову оцінку в оскаржуваній постанові.

Твердження ОСОБА_3 про те, що в ході досудового розслідування його не було допитано по обставинам кримінального правопорушення не відповідає дійсності. Протоколи допиту ОСОБА_3 містяться на сторінках № 19-21 тому № 3, № 105, 161-1621 тому №4, № 164 тому № 5 матеріалів кримінального провадження № 0001652 від 23.04.2014, а на сторінках № № 3-11 тому № 2 міститься протокол огляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 в інтересах німецької страхової компанії «Готхаєр».

Отже, доводи скарги ОСОБА_3 про неповноту та однобічності досудового розслідування зводяться до загальних формулювань і не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає відсутніми у справі обставини, які належали до перевірки шляхом вчинення інших перевірочних дій, ніж ті що проведені у справі, а відтак посилання заявника на неповноту досудового розслідування, фактично як на єдину підставу для скасування оскаржуваного рішення, неспроможне.

Водночас, перевіряючи надані матеріали на предмет відповідності рішення про закриття кримінального провадження вимогам п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, слідчий суддя відзначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.

Зміст постанови про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України, рішення прокурора є належним чином мотивованим та обґрунтованим, а підстав стверджувати, що в ході нового розслідування можуть бути встановлені дані для висновку про наявність в описаних заявником обставинах складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 176 КК України (у редакції 1960 року), слідчим суддею при розгляді скарги не встановлено.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновок у підозрі про вчинення суддею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України (в редакції 1960 року), було зроблено лише з огляду на скасування Харківським обласним судом 20.08.1999 прийнятого суддею ОСОБА_5 рішення у цивільній справі через неправильне застосування норм цивільно-процесуального закону.

Відповідно до висновків Верховного Суду України (справа № 5-24кс 14 та справа 5-56кс 15) у разі постановлення завідомо неправосудного судового акта, суддя умисно з будь-яких мотивів свідомо і цілеспрямовано використовує своє службове становище всупереч інтересам правосуддя. Суб`єктивна сторона зазначеного злочину характеризується прямим умислом суддя достовірно знає, переконаний в тому, що діє всупереч вимогам закону і справедливості. Поняття «неправосудне судове рішення» у поєднанні із вказівкою на «за відомість» його постановлення підкреслює цілеспрямований характер злочинних дій судді, його свідоме прагнення та бажання всупереч матеріальному чи процесуальному закону і фактичним обставинам, встановленим у справі, постановити судове рішення, яке за своєю суттю не може бути і не є актом правосуддя. Об`єктивна сторона злочину полягає лише у активній поведінці особи дії.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що допитана як свідок суддя ОСОБА_5 , показала що діяла в межах закону під час розгляду нею цивільної справи. При розгляді цивільного спору вона ретельно перевірила всі доводи позивача та відповідача, витребувала відомості, які підтвердили доводи позивача про те, що спірний автомобіль вибув із власності громадянина Німеччини поза його волею шляхом угону; що саме цей автомобіль перебував у користуванні відповідача ОСОБА_3 , що було перевірено шляхом проведення судово-криміналістичної експертизи; що страхова компанія повністю відшкодувала власнику автомобіля страхову суму, а тому у неї виникло право вимоги викраденого автомобіля.

Допитана як свідок представник позивача ОСОБА_6 ОСОБА_7 заперечила факти порушення вимог закону під час розгляду справи.

Як вбачається з протоколу від 20.10.2003 огляду матеріалів вищезазначеної цивільної справи, суддею ОСОБА_5 вживались заходи для забезпечення належного розгляду позову. Зокрема, у протоколі судового засідання зафіксовано дані про огляд документів, що посвідчують право власності на спірний автомобіль та правомочність ОСОБА_6 представляти інтереси страхової компанії. У подальшому їх достовірність підтверджено під час розслідування кримінальної справи уповноваженими органами Німеччини.

З метою ідентифікації спірного автомобіля та на предмет наявності чи відсутності елементів змін номера його шасі судом 30.10.1998 призначено судово-криміналістичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського НДІСЕ імені заслуженого професора Н.С. Бокаріуса. Відповідно до акту криміналістичного дослідження № 607/648 від 08.02.1999 та з урахуванням листа Харківського НДІСЕ № 2178 від 19.11.1999 про опечатку в акті в номері кузова автомобіля і доданих до листа зображень 2 відбитків (1 з номерної таблички та 1 з номера кузова) з номером кузова автомобіля «Джип-Чероки» д.н. НОМЕР_2 , номер кузова дослідженого експертами автомобіля на номерній табличці НОМЕР_3 і на кузові НОМЕР_4 . Тобто, цей номер відрізняється від номеру кузова НОМЕР_5 , зазначеного в реєстраційних документах автомобіля на ім`я ОСОБА_3

Експерти вказали номер кузова, ідентичний номеру кузова викраденого в Німеччині автомобіля, що у подальшому підтверджено слідством.

Відповідно до ст.145 ЦК України (в редакції 1999 року), якщо майно, що придбане оплатно у особи, яка не мала права його відчужувати, про що покупець не знав і не міг знати (добросовісний набувач), то власник майна може його витребувати від набувача тільки у випадку, якщо воно було загублене або викрадене, або вибуло із володіння іншим шляхом поза його волею.

В судовому засіданні було встановлено, що номер кузову автомобіля, власником якого значився ОСОБА_3 , в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу було змінено, встановлений точно первісний номер агрегату, власник довів, що автомобіль був викрадений, страхова компанія надала докази виплати повного страхового відшкодування, представник страхової компанії надав в судовому засіданні оригінали техпаспорту та ключів до автомобіля.

На підставі викладеного, 01.03.1999 суддею ОСОБА_5 був задоволений позов представника німецької страхової компанії «Готхаєр» до ОСОБА_3 про витребування викраденого автомобіля.

Відповідач ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні, йому було проголошене судове рішення.

Згідно з листом начальника СУ МВС України в Харківській області ОСОБА_11 № 47/ш-127 від 18.04.2003, автомобіль «JEEP CHEEROKEE EAGLE» (США) № НОМЕР_1 , 1992 р.в. був зареєстрований на території України на підставі підробленого технічного паспорту. Згідно оперативної інформації, отриманої у серпні 1999 р. від НЦБ Інтерполу Німеччини, автомобіль «JEEP CHEEROKEE EAGLE» (США) № 4J4FJB8SINL р.в. був повернутий у Німеччину.

Відповідно до листа заступника начальника УСБУ в Харківській області ОСОБА_12 № 1/624 від 27.06.2000, згідно з даними групи Укрбюро Інтерпола станом на 27.08.1999 автомобіль Джип «Чероки Ігл» № кузова НОМЕР_3 повернутий в Німеччину за вимогою страхової компанії «GOTHAER VERSICHERUNG» відповідно до страхової справи № KKS36.94.05.

З листа співробітника групи Укрбюро Інтерполу в Харківській області ОСОБА_13 № 1/1567 від 27.08.1999 вбачається, що за інформацією НЦБ Інтерполу Німеччини та, відповідно, страхової компанії «GOTHAER VERSICHERUNG», автомобіль марки «Джип-Черокі Ігл» кузов 4J4 FJB 8S ІNL 150 108 повернутий в Німеччину (страхова справа № KKS36.94.05).

Листом № 977/03 від 26.10.2004 офіцер у зв`язках Федерального Кримінального Відомства Посольства Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_14 інформував прокуратуру Харківської області про те, що автомобіль Jeep Cherokee (Eagle) кузов НОМЕР_3 , був викрадений 17.03.1994 в м. Лейпциг. Тоді він мав д.н. НОМЕР_6 і його власником був Норберт Нельсен. Автомобіль був застрахований в компанії GOTHAER VERSICHERUNG, номер відшкодування KKS 3-99205. Компанія виплатила відшкодування банку та власнику автомобіля і отримала автомобіль у власність. Потім автомобіль було встановлено в Україні. Компанія доручила повернути автомобіль з України Gerhard FRITSCH, який у свою чергу видав довіреність на це пану Васіну. Автомобіль було повернуто в Німеччину 29.04.1999 та у послідуючому продано страховою компанією іншій особі.

Як вбачається з листа № 71.ВЛ-17-572-4577-03 від 10.02.2004 заступника директора департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України ОСОБА_15 , посольство України у ФРН підтвердило факт легалізації консульським відділом документів за № 573/323 від 08.02.1999 за заявою громадянина ФРН ОСОБА_16 (тобто документів, наданих ОСОБА_6 суду).

Отже, зібрані в ході досудового розслідування матеріали вказують як про відсутність завідомої неправосудності ухваленого суддею ОСОБА_5 рішення, так і про відсутність будь-якої заінтересованості судді у винесенні відповідного рішення.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя, оцінивши дані досудового розслідування в їх сукупності, вважає обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та положенням закону про кримінальну відповідальність висновок прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях судді ОСОБА_5 як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України (у редакції 1960 року), а відтак не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора другого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 03.06.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001652 від 23.04.2014 в частині підозри судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 176 КК України ( в редакції Закону України 1960 року) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях судді ОСОБА_5 складу даного кримінального правопорушення залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_17