УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , володілець майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 120 181 102 300 006 37 від 03.07.2018 за ч. 1 ст. 358 КК України про арешт майна,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СУГУ НП у Київській області ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 120 181 102 300 006 37 від 03.07.2018 за ч. 1 ст. 358 КК України арешту на автомобіль «BMW» моделі «320D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; ключі до транспортного засобу «BMW»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 ».
На обґрунтування клопотання зазначено, що СУГУ НП у Київській області здійснюється досудове розслідування у вказаному провадженні, яким встановлено, що 02.07.2018 за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Шевченка, 52, вилучено автомобіль «BMW 320d», VIN номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер « НОМЕР_1 », а також свідоцтво про його реєстрацію, яке має ознаки підробки.
Розслідуванням з`ясовано, що у лютому 2018 року ОСОБА_4 припаркував свій автомобіль «BMW-320D» за адресою - м. Київ, просп. Лобановського, 152 «а», однак через декілька годин виявив його відсутність на місці парковки.
У зв`язку з цим ОСОБА_4 самостійно 02.07.2018 виявив автомобіль за адресою Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Шевченка, викликав працівників поліції, які вилучили автомобіль «BMW-320D», ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу.
У подальшому 28.11.2019 рішеннями слідчого перелічене майно визнане речовим доказом та 04.12.2019 автомобіль оглянутий на території штраф-майданчика слідчим СУ ГУНП у Київській області.
На підставі викладеного слідчий, вважаючи таке майно тимчасово вилученим, просив накласти арешт на автомобіль «BMW», реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; ключі до транспортного засобу марки «BMW»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 ».
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Володілець майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки автомобіль протиправно вибув з його володіння та тривалий час безпідставно перебуває в органі досудового розслідування.
Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, думку володільця майна. вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з наведеною нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК, та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що найважливіша вимога ст. 1 вказаного Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, тобто відповідати вимогам діючих у відповідній державі законів та міжнародним актам.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

У силу ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення особи, у володінні якої перебуває майно, можливості володіти, користуватись та розпоряджатись цим майном до вирішення питання про його арешт або його повернення.

Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку чи огляду, та у силу п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК повертається особі, у якої було вилучено, за ухвалою слідчого судді.

З матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 20.05.2019 (справа № 372/2824/18) задоволена скарга ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 120 181 102 300 006 37 від 03.07.2018та на слідчого СВ Обухівського ВП ГУНП у Київській області покладений обов`язок повернути ОСОБА_5 автомобіль «BMW», реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; ключі до вказаного транспортного засобу; свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу « НОМЕР_2 » із реєстраційним номером « НОМЕР_1 ».
З викладеного витікає, що майно, на яке слідчим ініційоване накладення арешту, як на тимчасово вилучене, у силу рішення слідчого судді від 20.05.2019 такого статусу не має. Це майно підлягало поверненню власнику, тобто утримується органом досудового розслідування безпідставно.
Крім того, слідчий суддя, надаючи оцінку, чи відповідає потребам слідства зазначений ступінь втручання органу розслідування у права та законні інтереси інших осіб, відмічає, що ініційоване накладення арешту на автомобіль не відповідає засадам розумності та співрозмірності з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, зокрема, з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом.

З наведеного витікає, що певне майно підлягає арешту лише у разі, якщо воно відповідає переліченим вище вимогам та свідчить про обставини вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Водночас, вирішуючи питання про можливість використання автомобіля, як доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що наведений чинник заслуговує на негативну оцінку через те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ведеться за ст. 358 КК, за якою вказаний об`єкт рухомого майна не може бути предметом злочину, оскільки доказом у даному випадку є не сам об`єкт, а підроблений офіційний документ.

Таким чином, вилучений автомобіль, ключі від нього не можуть бути використані як доказ, і тому потреби досудового розслідування не виправдовують застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

З наведеного витікає, що стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування ініційованого нею заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись вимогами ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП у Київській області про арешт автомобіля «BMW», моделі «320D», 2002 року випуску, кольору «ультрамарин», з номером рами « НОМЕР_4 », реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; ключів до транспортного засобу марки «BMW»; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » на транспортний засіб марки «BMW», моделі «320D», із реєстраційним номером « НОМЕР_1 », що вилучені 04.12.2019 у кримінальному провадженні № 120 181 102 300 006 37 від 03.07.2018 за ч. 1 ст. 358 КК України відмовити.

На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1