Номер провадження: 11-сс/813/1977/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22.11.2019 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеської області ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003594 від 19.11.2019 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, в силу ст. 89 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22.11.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеської області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, - так як так як слідчий суддя прийшов до висновку про те, що прокурором доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, однак не доведена неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки ухвала слідчого судді є незаконною та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як слідчий суддя не врахував, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить запобіганню встановленим ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання слідчий суддя не врахував, що підозрюваний ОСОБА_8 вчинив особо тяжкий злочин, за який у разі доведеності його вини, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, а також, що підозрюваний не має місця реєстрації, не працевлаштований, не одружений та не має утриманців, тобто підозрюваний не має міцних соціальних зав`язків.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного та захисника, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя недотримався вищевикладених вимог КПК України, не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, не врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв необґрунтоване судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме в тому, що 19.11.2019 року, приблизно о 17 годині, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок негативного ставлення до побутових обтяжень, пов`язаних із доглядом за своїм батьком ОСОБА_11 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, розуміючи характер своїх противоправних дій та реалізуючи свій прямий умисел, направлений на протиправне позбавлення життя іншої людини, підійшов до ОСОБА_11 , який лежав на софі у одній із кімнат вищевказаної квартири та умисно, з метою вбивства, за допомогою невстановленого предмета здавив шию останнього, від чого наступила його смерть в результаті механічної асфіксії.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання.

Крім того, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурором доведена наявність ризику того, що, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі доведеності його вини, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд вважає наявним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі з метою уникнення від кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків, для зміни останніми показань

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано встановив, що у клопотанні доведені обставини, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя прийшов до необґрунтованого висновку про можливість застування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки у клопотанні слідчого недоведена обставина, передбачена п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Зокрема, з урахуванням характеру та обставин вчиненого злочину, який призвів до загибелі людини, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, а також, розміру покарання, у разі визнання ОСОБА_8 винним, особи останнього, а також з урахуванням доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, з метою запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, є недостатнім.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до пунктів 34-36 рішення Європейського суду «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Крім того, злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особо тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 років до 15 років.

Таким чином, згідно з вимогами ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, і вважає, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 та дозволить органу досудового розслідування контролювати його місце перебування, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, про які апеляційний суд зазначив в мотивувальній частині ухвали.

Крім того, відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні особо тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, апеляційний суд вважає необхідним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

При таких обставинах, у відповідності до вимог ст.ст.409,411 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, так як її доводи знайшли підтвердження. Ухвала слідчого судді має бути скасована та постановлена нова ухвала, якою, з урахуванням наведених вимог кримінального процесуального закону, клопотання слідчого підлягає задоволенню, підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід має бути застосований у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 ,- задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22.11.2019 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеської області ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003594 від 19.11.2019 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеської області ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003594 від 19.11.2019 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі №21, без визначення розміру застави, строком на 31 добу, тобто з 09.12.2019 року до 08.01.2020 року.

ОСОБА_8 затримати у залі апеляційного суду Одеської області, взяти його під варту і доставити в Одеський слідчий ізолятор №21.

Ухвала апеляційного суду є чинною до 08.01.2020 року включно.

Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 12.12.2019 року о 16 годині 00 хвилин в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3