Справа № 463/2583/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/218/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 25 травня 2016 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 25 травня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 15.05.2015 року близько 20 год., знаходячись на території будівельно-господарського гіпермаркету «Епіцентр К» № 2 в м.Львові, що розташований на вул.Б.Хмельницького, 188а, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки та моральності, грубо порушив громадський порядок, безпричинно вчинивши конфлікт із працівниками охорони вказаного закладу, під час якого з особливою зухвалістю намагався застосувати до останніх фізичну силу, висловлювався у їхній бік нецензурною лайкою, чим принижував честь та гідність даних осіб при виконанні ними своїх службових обов`язків. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 вчинив хуліганські дії щодо працівників Державної служби охорони, котрі у складі чергового екіпажу прибули за викликом тривоги у гіпермаркет «Епіцентр К» №2 м. Львів. На зауваження працівників ДСО припинити хуліганські дії ОСОБА_7 протягом тривалого часу не реагував, поводив себе неадекватно, з особливою зухвалістю, погрожував їм фізичною розправою та звільненням з роботи, висловлювався нецензурною лексикою, чим принизив їх честь та гідність як працівників правоохоронного органу. В зв`язку з цим, ОСОБА_7 було затримано та доставлено у Личаківський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, що за адресою: м.Львів, вул.Ю. Романчука, 18, де останній продовжував свої хуліганські дії, з особливою зухвалістю ображав честь та гідність працівників правоохоронних органів, усвідомлюючи, що вони є представниками державної влади, погрожував їм фізичною розправою та звільненням з органів внутрішніх справ, намагався смикати за їх формений одяг та протягом тривалого часу на зауваження припинити свої хуліганські дії вперто не реагував.
На вирок суду захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку з встановленням судом підстав для закриття кримінального провадження, передбаченим п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а саме встановлення відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник покликається на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме показання свідків в судовому засіданні: ОСОБА_10 , який пояснив, що конфлікт тривав не більше 5 хв. на вулиці біля магазину, обвинувачений нікому тілесних ушкоджень не завдавав та майно не пошкоджував; ОСОБА_11 , який пояснив, що конфлікт був лише словесний, обвинувачений нікому не погрожував, фізичної сили до охорони магазину чи працівників державної охорони не застосовував, до магазину хотів зайти, щоб скористатися вбиральною кімнатою, однак його не пустили; ОСОБА_12 , який пояснив, що обвинувачений не завдавав нікому тілесних ушкоджень, конфлікт полягав у нецензурній лайці зі сторони обвинуваченого. Такі показання свідків виключають в діях ОСОБА_7 склад інкримінованого йому злочину. В порушення вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення не зазначено показання свідків та мотиви неврахування цих доказів; всі посилання захисту були проігноровані і не були зазначені у вироку суду, що є грубим порушенням ст.370, ч.3 ст.374 КПК України. Суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи та показань свідків, дії обвинуваченого ОСОБА_7 полягали в нецензурній лайці, спричиненій як результат того, що йому не дозволили скористатися вбиральною кімнатою; нікому не було завдано тілесних ушкоджень, жодне майно не було пошкоджене, магазин не припиняв нормальної діяльності, що вже виключає таку обов`язкову ознаку інкримінальнованого обвинуваченому злочину як особлива зухвалість. Крім того, в діях ОСОБА_7 відсутня й така обов`язкова ознака як винятковий цинізм, оскільки він жодним чином не проявляв безсоромність чи грубу непристойність. В ході судового розгляду справи і пізніше у вироку суду так і не було конкретизовано в чому ж таки полягало чи виражалося саме хуліганство, в чому проявлявся винятковий цинізм чи особлива зухвалість. Відсутність у діях винної особи прояву явної неповаги до суспільства виключає визнання злочину хуліганством. Таким чином, в діях ОСОБА_7 вбачається максимум дрібне хуліганство. Суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. В порушення вимог ч.12 ст. 290, ст. 315, ч.4 ст. 333 КПК України в судовому засіданні стороною обвинувачення було заявлено клопотання про виклик свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та Лозового, які не були відкриті стороні захисту, що підтверджується матеріалами справи та реєстром матеріалів кримінальної справи від 29 травня 2015 року, тому їхні показання не можуть прийматися як докази, а показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є недопустимими доказами та не можуть прийматися до уваги судом при ухваленні вироку. Призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, покарання є занадто суворим. Незважаючи на позитивні характеризуючи дані обвинуваченого суд, в порушення вимог Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», призначив найсуворіше покарання передбачене ч.1 ст. 296 КК України. З урахуванням всього зазначеного захист вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення.
Перед початком апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання, яке колегія суддів вважає змінами до апеляційної скарги, у якому просив вирок місцевого суду щодо нього скасувати та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу зі змінами, та провили звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.

Прокурор підтримав змінені апеляційні вимоги щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи, зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, захисника та обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Отже, вирок суду не може містити суперечностей, які ставлять під сумнів суть прийнятого остаточного рішення, яке за своїм змістом має бути зрозумілим і виключати можливість ухвалення іншого рішення.

Виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що вину у вчиненні інкримінованого йому злочину він повністю визнає та наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності йому зрозумілі.

Апеляційним судом встановлено, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.296 КК України ОСОБА_7 вчинене 15.05.2015 року, і на даний час у зв`язку із апеляційним оскарженням вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили.

Згідно із вимогами ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.296 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який законом передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно з приписами пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини та повне з`ясування підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції на підставі статті 417 КПК України, а кримінальне провадження закрити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.284, 376, 405, 407, 417, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зі змінами задоволити.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 25 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.296 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: