Справа № 333/7272/17 Провадження № 1-кп/333/210/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0003926відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Малокатеринівка, Запорізького району, Запорізької області, громадянина України, українця, освіта повна середня, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту, 03 жовтня 2017 року, приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_4 , нехтуючи статтею 3 Конституції України та визначеним поняттям, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, всупереч встановленою статтею 33 Конституції України права на посягання життя та здоров`я іншої особи, знаходячись біля будинку № 124 по вул. Космічній в м. Запоріжжі, в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з раніше незнайомим ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесного ушкодження та завдання фізичного болю, діючи умисно з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов до потерпілого та почав наносити йому удари кулаками обох рук в область голови, при цьому ударів було не менш ніж чотирьох, від чого ОСОБА_7 втратив свідомість та впав на асфальтне покриття.

Згідно з висновком експерта № 2959 м/д від 20.11.2017 року, ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, а саме: переломи кісток склепіння і основи черепу (лінійний перелом обох тім`яних, скроневих кісток з переходом зліва на велике крило і тіло клиноподібної кістки до нижньої очної щілини з права далі до задньої стінки правої верхньощелепної пазухи і до виличної дуги) з розвитком епідуральної гематоми в правій скронево-тім`яній ділянці (скупчення крові над твердою мозковою оболонкою об`ємом 130 мл.); субдуральних площинних гематом (скупчення крові під твердою мозковою оболонкою) з права в проекції лобово-тім`яно-скроневій ділянках з розповсюдженням на намет мозочка (стан після операції), зліва в базальних відділах скроневої ділянки; забоєм правої лобної долі; наявністю крові в соскоподібних відростках скровлених кісток, комірках решітчастого лабіринту, основної, правої гайморових пазух (гемосинусит, гемотимпанум), пневмоцефалії (скупчення повітря всередині черепної коробки); рана в правій тім`яній ділянці з гематомою в правій тім`яно-скроневій ділянці, пара орбітальна гематома правого ока, гематома правої щічної ділянки, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Крім того, було виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден м`яких тканин обличчя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 утворилися не менш ніж від чотирьох травматичних впливів. Весь комплекс тілесних ушкоджень, розташованих на голові ОСОБА_7 при одноразовому падінні з висоти власного зросту на плоску тупу поверхню виключається.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що кваліфікується як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказані злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Дійсно, 03.10.2017 року, у вечірній час доби, він разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходився у приміщенні кафе «Шанс», розташованому по вул. Космічній, 124/1 в м. Запоріжжі. В той день він запізнився на електричку, та ОСОБА_8 запропонував йому переночувати у нього. Потерпілий також знаходився у приміщенні даного кафе та перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Останній неодноразово підходив до їх столу та провокував його на бійку, висловлювався у його бік нецензурною лайкою, однак він його ігнорував, оскільки бачив, що останній знаходиться у неадекватному стані. Після закриття кафе, вони втрьох знаходились біля будинку за вище вказаною адресою, оскільки в цьому будинку мешкає ОСОБА_8 . Вони стояли, розмовляли між собою, коли до них знов підійшов потерпілий та продовжив провокувати його на бійку. Він ненадовго відійшов в сторону, а коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_7 перший вдарив ОСОБА_9 , який від удару впав на землю. Після чого він підійшов до потерпілого та наніс йому приблизно 4-5 ударів кулаками обох рук в область голови. В подальшому викликав йому швидку допомогу, оскільки зрозумів, що він не розрахував силу. Протиправне діяння, яке ставляться йому в провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор, обвинувачений та інші учасники справи не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, представника потерпілого, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Призначаючи покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, раніше не судимий, його вік, стан здоров`я на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, стійкі соціальні зв`язки має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду.

Обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, думку представника потерпілого, який просив призначити ОСОБА_4 покарання, пов`язане з позбавленням волі, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції закону, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

При цьому, враховуючи пом`якшуючу обставину, як щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, обвинувачений раніше не судимий, а також те, що прокурор під час судових дебатів просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, суд вважає, що наявні підстави для призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а також для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України і покладає обов`язки відповідно до ст. 76 КК України, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 35795,71 грн., моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., суму за сплату правової допомоги адвокату у розмірі 3000,00 грн.

Під час судового розгляду справи встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 900 від 03.03.2020 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Виходячи із вищевикладеного, цивільний позов ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню необхідно залишити без розгляду.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_4 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 35795,71 грн., моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., суму за сплату правової допомоги адвокату у розмірі 3000,00 грн. залишити без розгляду.

Речові докази:

- силіконовий чохол від телефону, куртку сірого кольору з капюшоном блакитного кольору, мобільний телефон «UCB» імеі: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 з двома сім-картами «Life» та «Vodafone» та флеш накопичувачем, об`ємом 4 GB, жилетку, синього кольору, светр в`язаний, сірого кольору, джинсові брюки, синього кольору з ременем коричневого кольору, туфлі, коричневого кольору, що знаходяться в камері схову речових доказів в Комунарському ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області, повернути ОСОБА_4 ;

- 4 недопалки цигарок, 3 змиви РБК, що знаходяться в камері схову речових доказів в Комунарському ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1