єдиний унікальний номер 398/2189/17
провадження №1-кп/389/148/19
У Х В А Л А

04 червня 2020 року колегія суддів Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора Прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002885 від 14 листопада 2016 року щодо

ОСОБА_6 ,
запобіжний захід тримання під вартою, строк до 11 червня 2020 року, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , до суду не з`явились, надали заяви про проведення судового засідання за їх відсутності.
Прокурор заявив клопотання про продовження щодо ОСОБА_6 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи це тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину з мірою покарання до 15 років позбавлення волі, на Україні не має зареєстрованого місця проживання, є громадянином Грузії, має не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності. Дійсно до суду надано договір оренди житла в м.Кропивницький ОСОБА_12 , де можуть проживати обвинувачений разом матір`ю, спільного з обвинуваченим, сина - ОСОБА_13 , 2004 року народження, однак докази перебування обвинуваченого у шлюбі з ОСОБА_14 відсутні.
За викладеного, наявність міцних соціальних зв`язків не підтверджена. З метою уникнення відповідальності, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризики, які були підставою обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились і не зникли.
Захисник заявив клопотання про зміну міри запобіжного обвинуваченому на більш м`який, у виді домашнього арешту. Мотивував тим, що обвинувачений, на даний час, має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , одружений з громадянкою України ОСОБА_15 та має сина ОСОБА_13 , 2004 року народження, який народився на території України, є громадянином України, що є беззаперечним підтвердженням міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, про що до суду надано належні докази. Крім того, перебуває під вартою з 18 листопада 2016 року, тобто більше ніж три роки, а, з урахуванням застосування до нього ч.5 ст.72 КК у редакції Закону України N 838-VIII, останній фактично вже відбув покарання більше ніж сім років.
Викладене свідчить про зміну продовження існування ризиків, які були підставою обрання такої суворої міри покарання щодо обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_6 заявлене клопотання прокурора відніс на розсуд суду, однак, бажав. щоб йому було змінено запобіжний захід на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання прокурора та задоволення клопотання захисника, виходячи з наступного.
В силу ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність та розумність строків.
Загальні положення щодо розумних строків у кримінальному провадженні встановлено у ст.28 КПК України та конкретизовано у ст.197 КПК України.
Згідно ст.197 КПК України, сукупний строк тримання під вартою підозрюваного обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».
Наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (рішення ЄСПЛ у справі «Адамяк проти Польщі» від 19 грудня 2006 року).
Відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Зі спливом певного часу, саме тільки існування обгрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи й судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення від 21.12.2000 у справі «Яблонський проти Польщі», від 23.09.98 у справі «I.A. проти Франції», від 4.10.2001 у справі «Іловецький проти Польщі»).
Відповідно до п.54 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 2012 року, у справі: «Зенцов і інші проти Російської Федерації»: «До визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим. Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».
При цьому, колегія суддів бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Разом з тим, в силу практики Європейського суду з прав людини, небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою… При цьому, треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти… («В. проти Швейцарії» (W v. Switzerland), 14379/88, 26.01.1993).
Існування обгрунтованої підозри щодо скоєння заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, однак тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).
При цьому, ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
Колегія суддів враховує положення, викладені в рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», відповідно до якого, позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно з ч.1 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Обвинувачення ОСОБА_6 , який є громадянином іншої держави, у вчиненні кримінального правопорушення, яке закон класифікує як особливо тяжкий злочин, з мірою покарання до 15 років позбавлення волі, наявність не знятих і не погашених у встановленому законом порядку судимостей, відсутність на території України зареєстрованого місця проживання, відсутність утриманців та роботи, свідчило про відсутність міцних соціальних зв`язків, підтверджувало наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та було підставою обрання, а в подальшому продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Разом з тим, на даний час, ОСОБА_6 перебуває під вартою з 18 листопада 2016 року, потерпілі та свідки в судові засідання не з`являються, в зв`язку з встанновленням в Україні карантинних заходів, які на даний час тривають, на даний час підтверджено наявність у обвинуваченого місця проживання та наявність у нього неповнолітнього сина, відтак, обставини по справі, з часу обрання запобіжного заходу змінились, ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшились, тож колегія суддів вважає можливим задовольнити клопотання захисника та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з використанням електронних засобів контролю та забороною цілодобово залишати місце свого проживання, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ст.ст.7,28,177,178,181,183,194,331 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Окум Галицького району Абхазії, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, на строк два місяці, тобто з 04 червня 2020 року до 04 серпня 2020 року включно, який полягає в забороні цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , на строк два місяці, тобто з 04 червня 2020 року до 04 серпня 2020 року включно, дію наступних обов`язків, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
прибувати за кожною вимогою до прокурора, Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області;
не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора та суду;
утриматись від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід та обов`язок надати можливість працівникам органу внутрішніх справ, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, з`являтися у вказане житло з вимогою надавати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
В порядку п.1 ч.3 ст.202 КПК України, ОСОБА_6 негайно доставити до місця проживання а саме АДРЕСА_1 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на Кропивницький ВП ГУНП в Кіровоградській області.
Копію ухвали вручити прокурору та обвинуваченому, направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та начальнику ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)», надіслати на виконання до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3