КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про арешт майна та накладено арешт на майно, яке було вилучено 08.11.2019 року в період часу з 22 год. 20 хв. по 22 год. 40 хв., в ході проведення особистого обшуку громадянина ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: банківську карту «Ощадбанку» № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_10 , грошові кошти у сумі 3100 гривень (купюри: 500 гривень), запальничку чорного кольору з надписом «Мерседес», запальничку червоного кольору з написом «ВМW», шнурок синього кольору, кросівки чорного кольору із вставками білого кольору із шнурками.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що розгляд клопотання проведено з порушенням вимог ст. 173, 172 КПК України.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, копію оскаржуваного рішення отримано лише 25.11.2019 року, а апеляційна скарга подана в межах встановлених ст. 395 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0009248 від 08.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

11.11.2019 року старший слідчий Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майна, яке було вилучено 08.11.2019 року в період часу з 22 год. 20 хв. по 22 год. 40 хв., в ході проведення особистого обшуку громадянина ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: банківську карту «Ощадбанку» № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_10 , грошові кошти у сумі 3100 гривень (купюри: 500 гривень), запальничку чорного кольору з надписом «Мерседес», запальничку червоного кольору з написом «ВМW», шнурок синього кольору, кросівки чорного кольору із вставками білого кольору із шнурками, посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року клопотання слідчого задоволено.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а відтак може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, оскільки відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Посилання апеляційної скарги про недотримання при розгляді клопотання слідчим суддею вимог ст.ст.172, 173 КПК України є, на думку апеляційного суду, необґрунтованими, оскільки слідчий суддя відповідно до вимог чинного законодавства розглянув клопотання слідчого та наклав арешт у вказане в ньому майно.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про арешт майна та накладено арешт на майно, яке було вилучено 08.11.2019 року в період часу з 22 год. 20 хв. по 22 год. 40 хв., в ході проведення особистого обшуку громадянина ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: банківську карту «Ощадбанку» № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_10 , грошові кошти у сумі 3100 гривень (купюри: 500 гривень), запальничку чорного кольору з надписом «Мерседес», запальничку червоного кольору з написом «ВМW», шнурок синього кольору, кросівки чорного кольору із вставками білого кольору із шнурками, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6788/2019 Категорія ст.170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1