Справа № 464/601/20
пр.№ 1-кп/464/198/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.04.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в м.Львові кримінальне провадження № 464/601/20, внесене 10.12.19. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003210, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, має малолітню дочку, не працює, має судимості - востаннє вироком Франківського районного суду м.Львова від 18.10.18. за ст.ст.186 ч.2, 70 ч.4 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі із застосування ч.5 ст.72 КК України; покарання відбуте (звільнений 23.08.19. по відбуттю покарання), -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений Баб*як ОСОБА_5 ;

учасники провадження:

потерпілий ОСОБА_6 (подав заяву про розгляд провадження у його відсутності із незапереченням щодо розгляду такого на підставі ч.3 ст.349 КПК України, у призначенні покарання покладається на розсуд суду);

представник потерпілого Релігійної громади УГКЦ парафії Успення Пресвятої Богородиці у Сихівському району м.Львова ОСОБА_7 (подав заяву про розгляд провадження у його відсутності із незапереченням щодо розгляду такого на підставі ч.3 ст.349 КПК України, залишення цивільного позову без розгляду); -

з участю прокурора та обвинуваченого, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 09 грудня 2019 року о 10.30 год. з приміщенням храму Успення Пресвятої Богородиці УГКЦ парафії Успення Пресвятої Богородиці у Сихівському районі м.Львова по вул.Максимовича,2Б у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав майно релігійної громади УГКЦ парафії Успення Пресвятої Богородиці у Сихівському районі м.Львова скриньку для пожертв з грошовими коштами в сумі 10115 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Крім того він же 12 грудня 2019 року о 13.40 год. з вітрини магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на першому поверсі у приміщенні ТЦ «Іскра» по вул.Сихівська,16А в м.Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, повторно відкрито викрав майно ФОП ОСОБА_6 мобільний телефон «Айфон 8» 64 GB IMEI НОМЕР_1 чорного кольору вартістю 11455 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що за місцем проживання мешкав з батьками, малолітня дочка з колишньою дружиною від нього окремо. Після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання свідомо пішов на вчинення вказаних злочинів. Викрадені в церкві 10115 грн. витратив на власні потреби, частину з яких передав дитині; а викрадений мобільний телефон, який не зміг здати в ломбард (так як це «Айфон» і не розблоковується), викинув. Заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував. Однак просить суд врахувати, що має батька-пенсіонера і малолітню дочку, щиро розкаюється у вчиненому і сприяв розкриттю злочинів. За даними злочинами не затримувався.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються (з урахуванням поданих потерпілим та представником потерпілого заяв), а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, переконавшись у добровільності їх позицій.

Відтак дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за:

- ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно;

- ч.2 ст.186 КК України, т.я. він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно із ст.12 КК України, є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином проти власності; особу обвинуваченого, який має непогашені судимості, за якими покарання відбуте; посередньо характеризується; має постійне місце проживання та реєстрації; наявність соціальних зв*язків; батька-пенсіонера та малолітню дочку, яка проживає окремо з матір*ю; не працює, не має на утриманні осіб; відсутність хронічного захворювання; під наглядом у психоневрологічному чи наркологічному диспансерих не перебуває; не відшкодував заподіяну потерпілим шкоду; щиро розкаюється у вчиненному та активно сприяв розкриттю злочинів, що є обставинами, які пом*якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин; та висновок досудової доповіді Дрогобицького МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській обл., за наслідками якого ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оціюються як високі, - відповідно до принципу індивідуалізації покарання суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції і поміщення його до кримінально-виконавчої установи закритого типу та дійшов висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це покарання в мінімальних межах санкції статтей, за якими кваліфіковано його дії: ч.2 ст.185 КК України позбавлення волі на строк два роки та ч.2 ст.186 КК України - позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обвинуваченому слід визначити покарання позбавлення волі на строк чотири роки.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Так описані вище дані про особу обвинуваченого, зокрема наявність у нього батька-пенсіонера та малолітньої дочки; обставини, що пом*якшують покарання; дають лише підстави для призначення покарання у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідних статтей, у виді позбавлення волі, а не застосування ст.69 КК України. Тим більше, вчиняючи кримінальні правопорушення, обвинувачений вкотре не врахував наявність у нього батьків та малолітньої дитини.

Застосування інституту умовного звільнення до призначеного обвинуваченому покарання не сприяло б меті покарання та не було б достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів з урахуванням тверджень останнього про свідоме вчинення злочинів після звільнення з місць позбавлення волі і невідшкодування ним заподіяної потерпілим шкоди, а також їх рецидив.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції, здійснення контролю за його поведінкою, неможливе без його реального відбування.

Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Заява представника потерпілого релігійної громади УГКЦ парафії Успення Пресвятої Богородиці у Сихівському району м.Львова ОСОБА_7 про залишення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 10115 грн. без розгляду підлягає до задоволення. Одночасно відповідно до ч.7 ст.128 КПК України потерпілому слід роз*яснити його право пред`явити цивільний позов, що залишено без розгляду, в порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов*язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Так ухвалами слідчого СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області від 13.12.19., 18.12.19. та 27.01.20. три DVD-диски з відеозаписами з місць подій визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження. Тому такі слід залишити при матеріалах провадження.

Скриньку для пожертв храму, яку ухвалою слідчого СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області від 17.12.19. визнано речовим доказом та повернуто на зберігання представнику потерпілого ОСОБА_7 , - слід залишити по приналежності.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Оскільки під час підготовчого провадження, як і в подальшому під час розгляду справи, клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило та такий не застосовувався, підстави для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу відсутні й з урахуванням його перебування в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань № 9» за іншим судовим рішенням.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України позбавлення волі на строк два роки;

-за ч.2 ст.186 КК України позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_3 призначити покарання позбавлення волі на строк чотири роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

Залишити без розгляду цивільний позов релігійної громади УГКЦ парафії Успення Пресвятої Богородиці у Сихівському району м.Львова про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 10115 грн. Роз*яснити потерпілому право пред*явити цивільний позов, що залишено без розгляду, в порядку цивільного судочинства.

Речові докази:

-три DVD-диски з відеозаписами з місць подій (ухвала слідчого СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області від 13.12.19., 18.12.19., 27.01.20.) залишити при матеріалах кримінального провадження;

-скриньку для пожертв (ухвала слідчого СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області від 17.12.19.) залишити УГКЦ парафії Успення Пресвятої Богородиці у Сихівському району м.Львова.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1