ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3879/19 Номер провадження 11-кп/814/736/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001268 від 9.07.2019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11.03.2020,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської обл., громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

8.08.2019 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської обл. за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік з покладанням обов`язків, передбачених п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України;

5.11.2019 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської обл. за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки 6 місяців з покладанням обов`язків, передбачених п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України;

24.12.2019 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік з покладанням обов`язків, передбачених п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України;

14.01.2020 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки з покладанням обов`язків, передбачених п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України;

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання за:
-ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавленням волі;
-ч.2 ст.185 КК України 1 рік позбавленням волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, визначено ОСОБА_7 покарання за сукупності злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 4 роки позбавлення волі.
Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 24.12.2019 та вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.01.2020 щодо ОСОБА_7 ухвалено виконувати самостійно.
Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою з моменту його затримання до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів з моменту затримання. Взято ОСОБА_7 під варту негайно в залі судового засідання.
Строк відбування покарання визначено рахувати ОСОБА_7 з моменту затримання, а саме з 11.03.2020.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що, він

8.07.2019 приблизно 18.30 год. поблизу кафе-бару «Стопка», розташованого неподалік перехрестя вул. Небесної Сотні та вул. Павлівська в м. Кременчук з корисливих мотивів, з прямим умислом, повторно відкрито викрав у ОСОБА_8 із сумки-месенджера мобільний телефон «Huawei Y6», вартістю 2769,20 грн., з флеш-накопичувачем пам`яті Micro SDHC «Goodram 16Gb» UHS Class 10+adapter, вартістю 162 грн., Powerbank «Nomi F100» 10000 mAh, колір Blue, вартістю 277,28 грн., завдавши таким чином потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 3208,48 грн.

Після чого ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину, чужим майном розпорядився на власний розсуд.

14.07.2019 приблизно 8.00 год.. біля вул. Шевченка, 29 м. Кременчук Полтавської обл. ОСОБА_7 з корисливим мотивом, з прямим умислом, шляхом вільного доступу проник до салону автомобіля «Chevrolet Epica», д.н.з. НОМЕР_1 , через водійські дверцята, які не були зачинені, звідки повторно таємно викрав відеореєстратор «F900LHD», вартістю 435,74 грн., належний ОСОБА_9 , завдавши таким чином потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 435,74 грн.

Після чого ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину, чужим майном розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, пом`якшивши призначене судом першої інстанції покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що потерпілим відшкодовані збитки задані злочином, він ОСОБА_7 має: на утриманні неповнолітню дитину; незадовільний стан здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого в підтримку апеляційної скарги, який просив врахувати те, що завдані збитки відшкодовані ним через поліцію; прокурора, який, посилаючись на законність оскаржуваного вироку, заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини злочину та кваліфікацію дій обвинуваченого, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікацію дій обвинуваченого за: ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно; ч.2 ст. 186 КК України, а саме, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за обставин встановлених судом, є правильними, і ніким з учасників не оспорюються і підтверджуються зібраними у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_7 який не одружений, не проживає за місцем реєстрації, що вказує на відсутність стійких соціальних зв`язків, не перебуває під диспансерним або консультативним наглядом в психоневрологічному та наркологічному диспансері, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, проте на шлях виправлення не став, вчинив нові злочини, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість, має задовільний стан здоров`я, не працює, відповідно не має легального джерела доходу, що вказує на стійке направлення отримувати кошти на проживання шляхом вчинення злочинів, розмір шкоди, заподіяної злочином, а саме те, що від злочину тяжких наслідків не настало, спричинені потерпілим матеріальні збитки добровільно не відшкодовані, а відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого майна, що було вилучено працівниками поліції у обвинуваченого та у осіб, яким останній збув викрадене не свідчить про добровільність відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, досудову доповідь органу пробації на обвинуваченого ОСОБА_7 , яка вказує про наявність високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та те, що виправлення без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він має незадовільний стан здоров`я та утриманні неповнолітню дитину, колегія суддів зазначає, що вони є неспроможними, так як останнім не було надано підтверджуючих документів.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд не врахував те, що завдані збитки відшкодовані є необґрунтованими, оскільки це судом першої інстанції враховано, крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно врахував, що відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого майна, що було вилучено працівниками поліції у обвинуваченого та у осіб, яким останній збув викрадене, а тому це не може бути обставиною, яка пом`якшує покарання, так як не свідчить про добровільність відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди обвинуваченим ОСОБА_7 ( а.с.179).
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Отже, призначене судом ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 70 КК України, яке є мінімальним відповідно санкції ч.2 ст. 186 КК України та не максимальним відповідно до санкції ч.2 ст. 185 КК України, призначене із врахуванням тяжкості вчинених злочинів, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, як просить обвинувачений, колегією суддів не встановлено.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

За таких обставин, підстав для зміни вироку суду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України колегіясуддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11.03.2020 щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4