Номер провадження: 11-сс/813/704/20
Номер справи місцевого суду: 522/6216/20 1-кс/522/6272/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2020 р. по кримінальному провадженню № 0000639 від 26.03.2020 р., якою відносно:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кутаїсі, Республіки Грузія, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.06.2020 року без визначення розміру застави.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався в своїй ухвалі, на те, що підозрюваний ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, що підтверджується доданими до клопотання слідчого доказами, а також допитом у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 , яка повідомила про те, що звернулась із заявою про надходження на її адресу погроз від невідомої особи, яка вимагала від неї відізвати заяву відносно підозрюваного. При цьому, під час судового розгляду клопотання слідчого, невстановлена особа висловлювала погрози фізичної розправи на адресу потерпілої та інших учасників процесу у зв`язку із притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності та заявив про наявність практичних навиків застосування зброї.
Наведені обставини щодо ОСОБА_10 , його поведінка на місці події, погрози з боку знайомого підозрюваного на адресу потерпілої, обставини справи, тяжкість покарання, яке може йому загрожувати, свідчить про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу ставиться необхідність запобігання спробам здійснювати тиск на потерпілих, також наявний ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.
Слідчий суддя прийшов до переконання, що клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було обґрунтованим та належним чином мотивованим, а визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не є можливим, оскільки ОСОБА_10 інкримінується злочин із застосуванням насильства.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 зазначила, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
-слідчим суддею не враховані надані докази та показання свідків сторони захисту, а судом не відреаговано на погрози невстановленої особи, яка погрожувала в судовому засіданні не лише потерпілій, а й співробітникам поліції, судді, прокурору та не встановлено його особу, яка самостійно залишила залу судових засідань, при цьому посилання в ухвалі слідчого судді на ризик впливу на потерпілу знаходить протиріччя у бездіяльності як суду, так і правоохоронних органів. При цьому, будь-яких погроз зі сторони підозрюваного не мало місце, та він не може відповідати за дії особи, що виказує погрози на адресу потерпілої;
-підозра, оголошена ОСОБА_10 є необґрунтованою, оскільки саме потерпіла разом із ОСОБА_8 спровокувала конфлікт із підозрюваним, які пошкодили майно підозрюваного, та підтвердити зазначені обставини можуть свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а в діях ОСОБА_10 містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а не ч. 4 ст. 296 КК України;
-щодо протиправних дій ОСОБА_13 та ОСОБА_8 внесено відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 296 КК України, а сам ОСОБА_10 зазнав тілесних ушкоджень, які підтверджені документально;
-ризики, заявлені слідчим та зазначені в ухвалі слідчого судді не обґрунтовані та не підтверджені матеріалами провадження, а враховуючи те, що підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки за адресою мешкання, ризик впливу на потерпілу та свідків, переховування від органів досудового розслідування та суду та вчинення інших кримінальних правопорушень відсутні.
Посилаючись на наведені доводи, захисник ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Також захисник просить допитати у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_11 підтримала доводи апеляційної скарги, доповнила свої вимоги клопотанням щодо необхідності допиту свідка ОСОБА_16 та просила задовольнити апеляційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, а також проти допиту свідків у судовому засіданні та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України встановлює, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до неї «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарь проти Молдови», №35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за наступних обставин.

Так, 23.03.2020 р. ОСОБА_13 , перебувала за місцем своєї роботи, а саме на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_8 , з яким приблизно о 20 год. вийшли через службовий вхід на першому поверсі, який веде з приміщення аптеки до другої парадної вказаного будинку, з метою виходу на вулицю та подальшого направлення по домівкам.

У вказаний момент, із квартири АДРЕСА_3 за вказаною адресою вибіг ОСОБА_10 , який ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі, грубо порушуючи порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, перебуваючи у громадському місці, а саме у другій парадній будинку АДРЕСА_2 , почав висловлюватись на адресу ОСОБА_13 та ОСОБА_8 нецензурною лайкою та погрожувати останнім фізичною розправою. В ході своїх противоправних хуліганських дій ОСОБА_10 , зненацька дістав предмет зовні схожий на газовий балончик, направив його у обличчя ОСОБА_8 та з відстані декількох сантиметрів розпилив останньому обличчя речовину невідомого походження. Далі, продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_10 неодноразово став застосовувати предмет зовні схожий на газовий балончик відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , поперемінно направляючи струмінь газу в обличчя як ОСОБА_13 так і ОСОБА_8 .

В подальшому, ОСОБА_10 , продовжуючи свої хуліганські дії, діючи умисно, ігноруючи загально прийняті правила поведінки та моралі, виражаючи явну неповагу до суспільства, почав зухвало наносити удари кулаками ОСОБА_13 по різним частинам тіла. Отримавши декілька ударів по тулубу від ОСОБА_17 , потерпіла ОСОБА_13 впала на підлогу. Після чого, скориставшись безпораднім станом ОСОБА_13 , ОСОБА_10 наніс ще декілька ударів ногою по животу ОСОБА_13 вниз до виходу з під`їзду. Відпустивши ОСОБА_13 , ОСОБА_10 наблизився до ОСОБА_8 , та відразу наніс йому декілька ударів кулаками та ногами по різним частинам тіла, в той час коли останній був дезорієнтований від розпилювання газу в обличчя.

Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_17 після нанесення ударів ОСОБА_8 , вибіг на вулицю та став блокувати вихід з під`їзду на вулицю, а при спробі потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_8 вибігти на вулицю, ОСОБА_10 знову став розпиляти їм газ в обличчя, не даючи змоги вдихнути чистого повітря. Через декілька спроб, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 вдалось вирватись та вибігти на вулицю де ОСОБА_10 користуючись безпораднім станом потерпілих, продовжував наносити тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . Вказані, противоправні хуліганські дії ОСОБА_10 продовжувались на протязі приблизно 10 хвилин.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується дослідженими судом першої інстанції, наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 ; протоколом допиту у якості потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_18 ; протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_19 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_19 ; протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_20 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_20 , протоколом обшуку, протоколом огляду предмету, долученою медичною документацією потерпілих, повідомлення на лінію «102» та іншими матеріалами доданими до клопотання слідчого в їх сукупності.

На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту та вважає, що надані органом досудового розслідування докази на даній стадії досудового розслідування більш ніж повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в ухвалі.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Колегія суддів також бере до уваги досліджені під час апеляційного розгляду скарги відеозаписи з камер зовнішнього спостереження, надані жителем будинку де відбувалась подія, та на яких зафіксовано обставини даної події, надані представником потерпілого ОСОБА_9 , на яких видно активні дії особи, ззовні схожої на ОСОБА_10 , що також у сукупності із дослідженими як слідчим суддею, так і апеляційним судом доказами більш ніж підтверджують обґрунтованість підозри останнього у інкримінованому йому злочині.
В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на що, колегія суддів також наголошує на тому, що відповідно до статей 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими на даній стадії процесу, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.
Клопотання захисника ОСОБА_11 про допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції є таким, що не підлягає задоволенню, оскільки матеріали кримінального провадження, надані апеляційному суду містять всі необхідні, належні та допустимі докази, яких на даному етапі досудового розслідування достатньо для вирішення апеляційної скарги по суті.
Отже, доводи захисника про те, що слідчим не надано доказів обґрунтованості підозри підзахисного у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідної тяжкості, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж, вони є передчасними.
Також апеляційний суд вважає, що доводи захисника ОСОБА_11 з приводу неправильної кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_10 на даному етапі досудового розслідування є голослівним, оскільки з огляду на долучені матеріали на час розгляду як клопотання слідчого, так і апеляційної скарги додано достатньо доказів, які вказують на наявність в діях підозрюваного обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 296 КК України
Окрім того, досудове розслідування по кримінальному провадженню на даний час триває, не всі слідчі дії проведені та кваліфікація дій підозрюваного може бути не остаточною, а відповідно до вимог ст. 279 КПК України, передбачено повноваження слідчого, прокурора, у випадку виникнення підстав, змінити раніше повідомлену підозру.
Посилання захисника ОСОБА_11 на наявність іншого кримінального правопорушення відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_8 не є предметом розгляду вказаного кримінального провадження, оскільки в матеріалах апеляційної скарги відсутні докази об`єднання зазначених кримінальних проваджень, та обставини, на які посилається захисник не можуть бути досліджені в рамках даного кримінального провадження, в якому ОСОБА_10 повідомлено про підозру.
Водночас, колегія суддів також не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування наявності в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Зі змісту мотивувальної частини ухвали видно, що слідчий суддя дотримався приписів зазначених вище норм кримінального процесуального закону та врахував їх при постановленні ухвали, зазначивши, що наведені обставини щодо особи підозрюваного, його поведінка на місці події, погрози з боку знайомого підозрюваного на адресу потерпілої, обставини справи, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_10 , свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу ставиться необхідність запобігання спробам здійснюючи тиск на потерпілих та свідків.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що існує ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки на момент звернення з клопотанням до слідчого судді зібрано достатня кількість доказів, які в подальшому можуть стати обґрунтуванням обвинувального вироку з призначенням реального покарання та дані обставини можуть вказувати на обґрунтованість такого ризику.

В свою чергу, апеляційний суд враховує п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини, де зазначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Беручи до уваги вище викладене, а також характер та обставини інкримінованого ОСОБА_10 злочину, вчиненого з особливою зухвалістю, характеристику його особи, який є не одруженим, офіційно не працевлаштованим, колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно зазначив про наявність ризику переховування, а стороною захисту не надано будь-яких аргументованих доказів існування у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які б могли переконати апеляційний суд у наявності настільки незначного ризику переховування, що це б могло служити виправданням утриманню під вартою.

Колегія суддів також вважає, що слідчим доведено існування ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки матеріали кримінального провадження містять витяг з ЄРДР №00000639 (об`єднане кримінальне провадження, відповідно до постанови від 07.04.2020 р. а.п. 47-48), відповідно до якого через три дні після вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , відповідно до заяви ОСОБА_18 , 26.03.2020 р. ОСОБА_10 погрожував вбивством шляхом застосування ножу (ЖЄО №6349 від 26.03.2020 р.).
Окрім того, матеріали кримінального провадження містять роздруківку рапорту від 23.04.2020 р. щодо прийняття заяви від ОСОБА_13 , саму заяву ОСОБА_21 щодо отримання погроз на її адресу 23.04.2020 р. за місцем розташування аптеки, а саме по АДРЕСА_2 від знайомого підозрюваного, яка зареєстровані в ЖЄО за №8232 (а.п. 85) та зазначені обставини також знайшли своє відображення і в ухвалі слідчого судді.
Тому зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що слідчим та прокурором надано достатніх доказів, які можуть вказувати на існування як ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, так і очевидний ризик впливу на потерпілих та свідків.
Колегія суддів вважає, що доводи захисника ОСОБА_11 з приводу безпідставного посилання в ухвалі на обставини, що мали місце під час судового засідання з розгляду клопотання слідчого, коли невстановлена особа висловлювала погроз на адресу потерпілої та дії цієї особи не можуть свідчити про те, що вони вчиняються на користь підозрюваного, а також відсутність реакції як правоохоронних органів, а також слідчого судді, вважає безпідставними.
Так у судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор зазначив про внесення відомостей до ЄРДР за фактом висловлювання у судовому засіданні суду першої інстанції погроз з боку особи, яка погрожувала застосуванням насильства на користь підозрюваного. Зазначені обставини не оспорювались також захисником. При цьому, відповідно до матеріалів провадження (а.п. 97-100) наявні заяви від імені потерпілої ОСОБА_13 щодо висловлення на її адресу 23.04.2020 р., від знайомого підозрюваного, погроз щодо фізичної розправи над нею у разі, якщо вона не відкличе заяву проти ОСОБА_10 , а також долучені відеозаписи камер спостереження із приміщення аптеки «Бажаємо здоров`я» де мали місце зазначені дії. При цьому, як зазначив прокурор, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла підтвердила, що особа, яка погрожувала їй 23.04.2020 р. та у залі судових засідань 24.04.2020 р. є однією і тією особою.
Посилання захисника на непричетність даної особи до особи підозрюваного, апеляційний суд оцінює критично, та вважає, що зазначені обставини можуть об`єктивно вказувати на існування ризику впливу на потерпілих.
Враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчим суддею з урахуванням обставин вчиненого злочину та особи підозрюваного, прийнято вірне рішення про те, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.

Беручи до уваги положення зазначеної статті, а також мотиви, викладені в ухвалі слідчого судді, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала повністю відповідає вимогам зазначеної норми, а доводи захисника ОСОБА_11 з даного приводу повністю спростовані під час апеляційного розгляду скарги.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи всі викладені вище обставини в своїй сукупності, а також враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також особу підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2020 р., якою відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.06.2020 р. без визначення розміру застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4