Провадження №1-кп/523/834/20
УХВАЛА
про призначення судового розгляду та про зміну запобіжного заходу
(повний текст)

30 березня 2020 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 19.12.2019 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0002038, внесеному до ЄРДР 05.06.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця за національністю, з вищою освітою, офіційно неодруженого та непрацевлаштованого, зареєстрованого та до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, у тому числі останній раз:

-20.11.2018 року Суворовським районним судом за ч.3 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ч.ч.1, 4 ст.71 КК України шляхом часткового складання призначеного за цим вироком покарання та не відбутого покарання за вироком вказаного суду м.Одеси від 24.06.2015 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
На розгляді Суворовського районного суду м.Одеси знаходиться означений обвинувальний акт й додані до нього документи та під час підготовчого провадження останньою за часом ухвалою попереднього складу суду від 06.02.2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 05.04.2020 року.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні доповіла про можливість призначення обвинувального акту й доданих до нього документів до судового розгляду та подала письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтовуючи його тим, що судовий розгляд ще не розпочатий, строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, а ризики, які існували в ході досудового розслідування й передбачені ст.177 КПК України (зокрема, можливого переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення), не відпали.

Заслухавши в судовому засіданні прокурора ОСОБА_3 , з`ясувавши позицію захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які не заперечували проти призначення матеріалів до судового розгляду, але просили обрати останньому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали підготовчого провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим, в цілому, відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві, не встановлено.

З огляду на ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
За обвинувальним актом, ОСОБА_5 висунуте обвинувачення у скоєнні середньої тяжкості злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.

З огляду на ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Пункт 5 ч.2 ст.183 вказаного Кодексу встановлює, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
За п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановив, що ч.3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.
Як слідує з п.59 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», органи влади повинні також забезпечити всебічний облік даних про стан здоров`я ув`язненого та про лікування, яке він отримував під час тримання його під вартою, а також, коли цього потребує медичний стан, забезпечити регулярний і систематичний нагляд поряд із комплексною стратегією лікування, мета якої полягає не лише в реагуванні на симптоматичному рівні, а й у подоланні наявних у ув`язненого хвороб або недопущенні їх загострення.
Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.
Аналогічні висновки ЄСПЛ виклав у пілотному рішенні «Сукачов проти України» від 30.01.2020 року, де Суд визнав неналежними умови тримання ув`язнених під вартою у більшості СІЗО України (зокрема й в Одеському СІЗО), що виявляють порушення статті 3 Конвенції (п.46-100), а також зауважив на тому, що коли держава не може гарантувати кожному ув`язненому умови, які відповідають статті 3 Конвенції, найбільш доречним рішенням проблеми переповненості уявляється зменшення кількості утримуваних осіб шляхом частішого використання заходів, не пов`язаних з триманням під вартою і шляхом мінімізації використання попереднього ув`язнення (п.146).

У цьому ж рішенні, ЄСПЛ визначив, що прокурорів та інших працівників правоохоронних органів слід заохочувати до подальшого зменшення кількості запитів щодо початкового утримання під вартою та його продовження, окрім найбільш серйозних справ (п.149).

Так, судом приймаються до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який є неодноразово судимою особою, але з огляду на встановлені під час підготовчого провадження обставини, останній зі слів працює у сфері будівництва за наймом, забезпечений місцем реєстрації та проживання в м.Одесі, а згідно наданих начальником філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області відомостей, страждає певними тяжкими хронічними захворюваннями, що у випадку подальшого тримання під вартою, не виключають погіршення стану здоров`я та обумовлюють достатню міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його реєстрації й проживання.
Сукупність наведених обставин, враховуючи висунуте заподіяння недостатньо значної матеріальної шкоди у конкретному випадку та тяжкість інкримінованого йому злочину, надає суду можливість зробити висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи забезпеченим місцем реєстрації й проживання в м.Одесі, об`єктивно спростовує доводи сторони обвинувачення щодо наявності означених ризиків та свідчить про неспівмірність запропонованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактичним обставинам справи.
Разом із тим, суд вважає необґрунтованими доводи сторони обвинувачення щодо наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, адже неодноразова судимість вказаної особи та перебування його у розшуку, незважаючи на тяжкість інкримінованого йому злочину у цьому кримінальному провадженні, у контексті приписів ст.10 КПК України та з огляду на самостійну явку обвинуваченого до суду в межах розгляду іншого кримінального провадження, уявляє ознаки дискримінаційного підходу до вирішення означеного питання.
З огляду на викладене, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, при розв`язанні питання щодо застосування того чи іншого запобіжного заходу до вказаного обвинуваченого (у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту), судом приймається до уваги тривалість строку перебування обвинуваченого під вартою протягом майже чотирьох місяців, наявність у останнього місця реєстрації й проживання в м.Одесі та зафіксовані у відповідному листі наявність певних тяжких хронічних захворювань, а також недоведеність прокурором ОСОБА_3 під час розгляду заявленого останньою клопотання недостатність застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
За ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
На підставі наведеного, оцінивши в сукупності викладені законодавчі вимоги та практику ЄСПЛ, приймаючи до уваги викладені в обвинувальному акті фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 злочину, його особу та тривалість терміну перебування під вартою, враховуючи стан його здоров`я й мінімізацію на даному етапі провадження ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що прокурором ОСОБА_3 в судовому засіданні недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не доведено, суд незважаючи на тяжкість кримінального правопорушення у конкретному випадку і у контексті ч.4 ст.194 цього ж Кодексу, доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим уявляється застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із залишенням клопотання прокурора без задоволення.
Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобового або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_5 , а також прийняття судового рішення про міру покарання вказаній особі, суд зобов`язує уповноважений орган з питань пробації за місцем мешкання обвинуваченого скласти досудову доповідь, яку належить надати на адресу суду у найкоротшій термін.

Керуючись ст.ст.177-179, 183-184, 194, 314-315, 202, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, Главою 18 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту від 19.12.2019 року та доданих до нього документів за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у відкритому судовому засіданні на 02.04.2020 року об 11:00 годині, в залі №12 Суворовського районного суду міста Одеси, за участю: прокурора, потерпілого ОСОБА_6 , захисника та підсудного, а також свідків обвинувачення, забезпечення явки яких до судового засідання, в порядку ч.3 ст.23 КПК України, покласти на сторону обвинувачення.

Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, залишити без задоволення.

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 28 травня 2020 року, звільнивши зазначену особу з-під варти негайно в залі суду.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на підсудного ОСОБА_5 наступні обов`язки: невідкладно прибути до місця проживання за означеною адресою та заборонити її залишати в період часу з 22:00 до 06:00 години; за кожною вимогою прибувати до прокурора або суду для участі в судових засіданнях за додатково узгодженими датами та часом; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити підсудному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчується 28.05.2020 року.

Виконання ухвали в частині застосування до підсудного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Доручити Суворовському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України скласти досудову доповідь відносно підсудного ОСОБА_5 , яку надати на адресу суду у найкоротший термін.

Копію ухвали направити для виконання до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області та до Суворовського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області МЮ України, для контролю виконання до Одеської місцевої прокуратури №4, для відома - начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а також надати іншим заінтересованим особам.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1