ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/744/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/673/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних справах
УХВАЛА
іменем України
09 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 23.04.2020 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 за час відбування покарання мав 2 стягнення та лише 3 заохочення, має посередню характеристику, на виробництві не працевлаштований, відбув 2/3 строку призначеного йому судом покарання фактично у зв`язку із зарахуванням йому в строк відбуття покарання попереднього ув`язнення відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Крім того, засудженому ОСОБА_7 у 2019 році та у січні 2020 року було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, як такому, що не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд прийняв рішення на власний розсуд, не встановивши істину. Вважає, що суд формально дослідив характеризуючи матеріали щодо нього, не врахував його позитивні зміни за час відбування покарання та те, що він є особою похилого віку, маючи при цьому декілька хвороб, які він отримав внаслідок упередженого та принизливого ставлення з боку працівників колонії у Російської Федерації до нього, як до громадянина України.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)»за вироком Нижньоватортовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Російської Федерації, яким його засуджено за ст. 105 ч. 1 КК Російської Федерації (умисне вбивство) до 9 років позбавлення волі. Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23.05.2017 року вирок приведено у відповідність до законодавства України та постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 115 ч. 1 КК України до 9 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально виконавчій установі. Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 17.03.2014 року по 11.02.2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 17.03.2014 року, кінець строку відбування покарання 20.04.2022 року.
З досліджених судом першої інстанції характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17.03.2014 року, під час перебування у СІЗО №1 м. Нижньовартовськ РФ та виправній колонії №14 с. Локосово РФ засуджений мав 2 стягнення, не заохочувався. Під час утримання у ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» засуджений порушень не допускав, не заохочувався, у Державній установі «Дар`ївська виправна колонія № 10» відбуває покарання з 30.11.2018 року, порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на виробничій зоні не працевлаштований у зв`язку із досягненням ним пенсійного віку, має три заохочення та 2 стягнення, які зняті в установленому законом порядку, з представниками адміністрації ввічливий, на заходи виховного впливу реагує, приймає участь у громадському житті відділення. За період відбування покарання отримав виробничу професію «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» другого розряду, на даний час навчається в групі за фахом «Швачка».
Разом з тим, ОСОБА_7 засуджений за умисний особливо тяжкий злочин проти життя людини,що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпеки особи засудженого. Крім того, відбув 3/4 строку призначеного йому судом покарання фактично у зв`язку із зарахуванням йому в строк відбуття покарання попереднього ув`язнення відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, заохочення отримав у 2019 та 2020 роках, тобто безпосередньо перед настанням пільги у виді застосування до нього умовно-дострокового звільнення, поряд з заохоченнями, мав стягнення.
Доводи апелянта, про те, що він має декілька хвороб, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджуються наявними в матеріалах вказаного кримінального провадження матеріалами. Відомостей про те, що ОСОБА_7 має тяжкі хвороби, які перешкоджають подальшому відбуванню покарання матеріали справи не містять. Крім того, статтею 84 КК України передбачено можливість звернення засудженого з клопотанням про звільнення від покарання при наявності тяжкої хвороби, яка перешкоджає відбуванню покарання.
Оцінюючи вказані відомості про особу засудженого та ставлення його до праці за час відбування покарання у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що навіть з урахуванням наявності заохочень засудженого під час відбуття ним покарання, процес його виправлення не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги визнаються апеляційним судом не достатніми для її задоволення та звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405 , 419 КПК України, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 23.04.2020 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: три підписи