Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/371/20
Провадження № 1-кп/553/138/2020
В И Р О К
Іменем України

03.06.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полтава, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, не заміжньої, не працюючої, маючої на утриманні двох неповнолітніх синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 19.08.2019 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі з звільненням від відбування покарання відповідно до статті 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

- 14.04.2020 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст.15 ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

31 січня 2020 року, в період з 17 год. 21 хв. по 17 год. 23 хв. обвинувачена ОСОБА_4 правомірно перебуваючи в торговому залі магазину «Єва» № 621 ТОВ «РУШ», код ЄДРПОУ 32007740, що розташований за адресою: м. Полтава, вул. Чураївни, 3/2, діючи повторно, з прямим умислом, з корисливим мотивом, скориставшись тим, що її дії ніхто не помічає, взяла із торгівельної полиці туш для вій «PATRICIA LEDO» вартістю 230 грн. та гель «NIVEA» для інтимного догляду 250 мл., вартістю 98 грн., згідно довідки вартості. Вказані речі поклала до власної сумки та залишила приміщення магазину, чим спричинила ТОВ «РУШ» матеріальної шкоди на загальну суму 328 грн.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаялася у вчиненому та просила її суворо не карати.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи, а вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України вважає повністю доведеною сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення безпосередньо перевірених судом в ході розгляду даного кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченої, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні нею злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , яка повинна нести кримінальну відповідальність за вчинений нею злочин.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні нею злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченої.
Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України, як умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.
Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаялася у цьому, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, проте, обвинувачена не займається суспільно-корисною працею, раніше судима, суд бере до уваги як пом`якшуючі обставини, відсутність обтяжуючих обставин по справі, а також, те, що обвинувачена засуджена вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року до реального позбавлення волі, а тому суд вважає за необхідне призначити останній покарання у виді реального позбавлення волі передбаченого в межах санкції статті обвинувачення та без застосування положень ст. ст. 75,76 КК України, яке буде необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також із застосуванням положень ч.4 ст. 70 КК України.
Оскільки обвинувачена засуджується до позбавлення волі, яке має відбувати реально, то суд вважає за необхідне з метою виконання вироку та відбування покарання, а також запобіганню ризиків, встановлених статтею 177 КПК України, обрати щодо неї запобіжний захід у виді тримання під вартою.
По справі цивільні позови не заявлялись.
Відповідно до ст. 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим призначеним за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши її під варту негайно в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 03.06.2020 року.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 частково відбуте нею покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року з 14.04.2020 року по 02.06.2020 року включно.
Речові докази DVD R диск із записом камер відеоспостереження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1