"27" січня 2020 р. Справа № 363/34/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000046 за ч. 1 ст. 115 КК України щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця м. Києва, одруженого, пенсіонера, працюючого водієм ТОВ «Синтез»,

проживаючого в

АДРЕСА_1 , несудимого,

а також скаргу захисника ОСОБА_5 на незаконне затримання підозрюваного,

встановив:

ОСОБА_6 підозрюється в умисному завданні декількох ударів ножем 08.01.2020 року близько 20 год. 30 хв. потерпілому ОСОБА_7 , заподіянні проникаючого колото-різаного поранення серця й умисному вбивстві останнього, після спільного з ним вживання алкогольних напоїв й на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що мало місце біля домоволодіння АДРЕСА_2 .

Досудове розслідування розпочате 09.01.2020 року.

24.01.2020 року о 21 год. 50 хв. ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 115 КК України.

О 20 год. 45 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

В суді ОСОБА_6 від дачі будь-яких пояснень відмовився.

Захисник просив визнати незаконним затримання ОСОБА_6 , яке вимогам ст.ст. 206-208 КПК України не відповідає, оскільки мало місце після спливу значного часу (більше двох тижнів) від дня події злочину, за відсутності доказів про причетність ОСОБА_6 згаданих в ст. 208 КПК України та безпосередньо після дачі ним показань, як свідка, з порушенням права на захист.

Відтак за відсутності вагомих доказів обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , наявності істотних суперечностей в часі заподіяння смертельних ушкоджень, наявності доказів про те, що такі ушкодження потерпілому заподіяно на наступний день 09.01.2020 року, відсутності доведених ризиків передбачених ст. 177 КПК України, просив його скаргу задовольнити, звільнити ОСОБА_6 негайно з-під варти й в обранні тримання під вартою відмовити.

Заслухавши прокурора і слідчого на підтримання клопотання, які проти скарги заперечили, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів клопотання, до нього покладено певні дані про підозру ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину.

Встановлено, що труп потерпілого з ознаками насильницької смерті (зокрема чотирьох ножових поранень) виявлено вранці 09.01.2020 року, за адресою проживання батька потерпілого в АДРЕСА_2 , де останній напередодні розпивав алкогольні напої з обвинуваченим до 20 год. 30 хв. 08.01.2020 року.

Повідомлення про виявлення трупа біля вказаного домоволодіння надійшло від самого ОСОБА_6 о 9 год. 26 хв.

Під час огляду трупа на місці події об 11 год. 50 хв. 20.01.2020 року виявлено, що той зберігає тепло в пахових ділянках, трупні заклякання є слабо вираженими.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 26 від 10.01.2020 року смерть потерпілого настала внаслідок травми проникаючого колото-різаного поранення серця, гематампонади серця, нападу з використанням гострого предмета саме 09.01.2020 року.

Встановлено, що єдиною підставою для затримання ОСОБА_6 став протокол його допиту як свідка від 24.01.2020 року, в ході якого він з 18 год. 12 хв. до 18 год. 37 хв. посвідчив проти себе й дав визнавальні показання у вчиненні злочину, які покладено в обґрунтування висунутої йому ж підозри.

Тоді ж 24.01.2020 року органом досудового слідства відібрано, оформлено й зареєстровано від ОСОБА_6 заяву із зізнанням, тобто явку з повинною особистого письмового повідомлення заявником органу досудового слідства про вчинений ним злочин.

Вказані процесуальні дії проведено за відсутності у ОСОБА_6 адвоката й з порушенням його права на захист.

Суд одразу звертає увагу, що інститут явки з повинною (ст. 96 КПК України в редакції від 1960 року) є не чинним в Україні, після прийняття кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 року, а відтак згадана заява за жодних обставин судом до уваги братися не може, оскільки прямо суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема свободі від самовикриття (ст.ст. 9, 18 КПК України).

Отже ОСОБА_6 затримано всупереч вимог п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, не безпосередньо після вчинення злочину й за відсутності сукупності очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які б вказували на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.
Надавання особою показань, якими вона себе викрила у вчиненні злочину, та ще й при цьому, будучи допитаною як свідок, не може бути підставою для її затримання згідно ст. 208 КПК України, а тому скарга про це є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Разом з тим ст. 87 КПК України прямо передбачено випадки недопустимості доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті відносяться докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним у цьому кримінальному провадженні.
У той же час частиною 4 цієї статті також передбачено, що докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відтак саме внаслідок згаданих вище показань свідка ОСОБА_6 від 24.01.2020 року встановлено, що можливе знаряддя вбивства предмет схожий на ніж, знаходиться на ділянці місцевості біля ТОВ «Синтез», де його і віднайдено 25.01.2020 року в 00 год. 35 хв. згідно протоколу огляду місця події.
При цьому суду не надано доказів детального огляду такого предмета, не надано його характеристик, розмірів тощо або ж інших слідів злочину, відомостей чи ознак, які б вказували, що до вбивства потерпілого чи до цього предмету причетний сам ОСОБА_6 , коли як зазначено вище його показання як свідка про такий предмет суд за жодних обставин використати не вправі через прямо передбачену законом недопустимість вказаного доказу.
За таких обставин сам тільки факт відшукування можливого знаряддя вбивства на даний час на ґрунтовну й вагому причетність до цього злочину ОСОБА_6 не вказує.

Інших прямих доказів на користь причетності підозрюваного до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, від яких настала його смерть, суду не представлено.

Відтак обставини заподіяння потерпілому смертельних тілесних ушкоджень не можна вважати достатньо визначеними і з`ясованими, зокрема в часі їх спричинення, часі настання смерті потерпілого та прямої причетності до цього підозрюваного, об`єктивної можливості знаходитися в місці вчинення злочину й у момент його вчинення.

Отже вагомість наявних доказів про вчинення злочину підозрюваним за обставин в повідомленні про підозру на даний час не може вважатися переконливою настільки, щоб її можна було визнати достатньою для обрання підозрюваному найбільш суворого запобіжного заходу.

Разом з тим обставини, які б свідчили про наявність ризиків перешкоджання слідству, незаконного впливу на свідків та про переховування підозрюваного в матеріалах клопотання відсутні.

Сам тільки факт відмови особи від дачі показань проти себе про наявність цих ризиків свідчити не може.

При цьому слід взяти до уваги, що підозрюваний від слідства в цьому провадженні не ухилявся, самостійно прибував за викликами органу досудового слідства. Дані про протилежне суду не представлено.

Також встановлено, що підозрюваний одружений з 1975 року, має сім`ю, разом з якою постійно проживає за вказаною вище адресою та зареєстрований з 1986 року, є пенсіонером, з 2004 року продовжує постійно працювати за місцем проживання на території Вишгородського району, має позитивні характеристики за місцем проживання і за місцем роботи.

Отже підозрюваний має достатньо міцні стримуючі соціальні зв`язки, підозрюється у вчинені злочину за місцем свого постійного проживання, де він має родину та працює.

Вказані обставини стороною обвинувачення в суді не спростовано.

Дані про його репутацію, які б свідчили про інше, та про дії ОСОБА_6 спрямовані на перешкоджання слідству, суду не представлено.

Зазначене вище підтверджується повідомленням про підозру від 25.01.2020 року, витягом з ЄРДР від 09.01.2020 року, рапортом про подію злочину, протоколами огляду місць події, предметів від 09.01.2020 року, від 25.01.2020 року, огляду трупу від 10.01.2020 року, лікарським свідоцтвом про смерть від 10.01.2020 року, протоколами допитів свідків, проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 15.01.2020 року, постановами про визнання речових доказів, протоколом допиту свідка ОСОБА_6 , матеріалами, які характеризують особу підозрюваного.

Враховуючи викладені вище обставини в своїй сукупності, суд вважає, що достатні підстави для обрання виняткового запобіжного заходу тримання під вартою згідно вимог ст. 194 КПК України стороною обвинувачення не доведені.

У той же час, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, яким спричинено смерть потерпілого й у стороннього спостерігача можуть виникнути певні добросовісні припущення стосовно його причетності до вчинення цього злочину, які підлягають перевірці, суд вважає необхідним принаймні на початку розслідування застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, проте більш м`який ніж заявлено в клопотанні.

Оскільки підозрюваний веде усталений спосіб життя, має міцні соціальні зв`язки, постійно працює, суд вважає необхідним з метою убезпечення від настання ризиків переховування від слідства, перешкоджання кримінальному провадженню, знищення доказів, обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, оскільки вдень він працює.

Таким чином скарга захисника є обґрунтованою і має бути задоволена, а клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 132, 176-197, 203-211, 372 КПК України,

ухвалив:

клопотання захисника задовольнити.

Визнати незаконним затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 січня 2020 року о 20 год. 45 хв. старшим слідчим СВ Вишгородського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 відповідно до ст. 208 КПК України в приміщенні Вишгородського відділу поліції ГУНП в Київській області у м. Вишгород Київської області, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

Клопотання прокурора задовольнити частково.

В обранні запобіжного заходу тримання під вартою відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід домашній арешт без використання електронних засобів контролю та заборонити останньому протягом двох наступних місяців з моменту повідомлення про підозру залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 год. до 7 год.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Cтрок дії ухвали закінчується 24 березня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляції безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя