У Х В А Л А

29 квітня 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючий - суддя ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000322, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 28.03.2018р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст.307, ч. 2 ст.311 КК України,

в с т а н о в и в :

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор вказав, що під час досудового розслідування до нього застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою. В обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час судового провадження прокурор послався на наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду, незаконно впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів прокурор обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою, а також зазначає про те, що враховуючи обставини кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не гарантуватиме можливості запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

У свою чергу, захисник ОСОБА_9 просила суд застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування свого клопотання захисник послався на те, що ОСОБА_6 є громадянином України, постійно проживає в АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання, має стійкі соціальні зв`язки (проживає з матір`ю ОСОБА_10 та сестрою ОСОБА_11 ). На думку захисника, вказаний запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та гарантуватиме можливість запобігти будь-яким ризикам. Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника та просив суд застосувати цілодобовий домашній арешт.

Розглянувши клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд дійшов таких висновків.
Під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2020 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 02.05.2020 року.

Запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом. Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36). При цьому, висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

Відповідно до ч 3. ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, окрім як до 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а тому виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.
Разом з тим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження (ч. 1 ст. 183 КПК України).
Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.
Згідно із ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, тому враховуючи ст. 8, 9 КПК України слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. Тривала практики ЄСПЛ сформувала позицію, що обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 29.04.2020 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Щодо ризиків кримінального провадження.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного (обвинуваченого), має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. Санкція ч. 2 статті 307 відносить інкриміновані злочини до тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі від шести до десяти років з конфіскацією майна. Як пояснив в судовому засіданні обвинувачений, на даний час він офіційно не працює та постійного заробітку не має. Ці обставини у сукупності свідчать про схильність обвинуваченого до переховування як способу поведінки, до якого він може вдатися у випадку загрози його інтересам. Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що обвинувачений може вчиняти в подальшому дії з метою переховування. Співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох тяжких злочинів пов`язаних із незаконним збутом психотропної речовини, він не працює та не має постійного джерела доходу, а тому для задоволення своїх мінімальних соціальних потреб може вчинити кримінальне правопорушення. У свою чергу, ризик впливу на свідків прокурором взагалі не доведений.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.
Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження. На думку суду, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло, не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду, вчинити кримінальне правопорушення. Про обрання відносно обвинуваченого особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Отже, суд погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Водночас, при визначенні розміру застави, колегією суддів враховано, що на досудовому розслідуванні слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою альтернативно визначалася застава у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (168 160 грн.), проте як повідомив обвинувачений та його захисник такий розмір застави був завідомо непомірним і не враховував майновий та сімейний стан обвинуваченого, а тому така застава сплачена не була. З урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, наявних даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (63 100 грн.) достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.
Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 194-197, 314, 315 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвала про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє до 26 червня 2020 року.
Визначити для обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави у виді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 63060 грн.
У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 покладаються наступні обов`язки, що діють з моменту внесення застави, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу суду; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні особисто чи через третіх осіб; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Сума застави протягом дії ухвали може бути внесена у національній грошовій одиниці як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: (Отримувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області; код отримувача (ЄДРПОУ) 26268119; рахунок отримувача UА0018661; призначення застава) згідно квитанції від (дата та № квитанції).
У разі внесення застави обвинувачений ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі внесення застави у визначеному розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та Бориспільський міськрайонний суд Київської області.
У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 04.05.2020 р.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3