Справа № 456/473/20
Провадження № 1-кс/456/217/2020
УХВАЛА
слідчого судді

10 березня 2020 року Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 02.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:
В обґрунтування клопотання слідчий Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 покликається на те, що 01.02.2020 близько 19:20 год., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Е200», р.н. НОМЕР_1 і рухаючись ним автодорогою «Київ-Чоп» у напрямку руху транспорту до м. Чоп, при проїзді її ділянки в районі 618 км. + 50 м., що за межами населеного пункту та не освітлюється, здійснив наїзд не на пішохідному переході, на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок наїзду останній отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди, а автомобіль, не зупиняючись, місце пригоди залишив. 02.02.2020 слідчим відділенням Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження №0000123, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 03.03.2020 під час огляду автомобіля марки «Mercedes-Benz Е200», р.н. НОМЕР_1 в с. Лисятичі Стрийського району Львівської області, було виявлено та вилучено: мікрооб`єкти із спинки та підголівника, з сидіння водія (нижня частина) на ТД; змиви з керма, з перемикача поворотів, ручки перемикання передач, перемикача фар, водійської ручки дверей (внутрішня сторона); змив зі слідами РБК з пластикового захисту днища автомобіля; пластиковий захист від ТЗ.

Слідчий Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та зазначив, що в даному кримінальному провадженні необхідно провести експертизи, тому необхідно забезпечити зберігання даних речових доказів.

Прокурор підтримав клопотання і просить його задоволити.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, 02.02.2020 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (кримінальне провадження № 0000123) /а.с. 3/.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 03.03.2020 під час огляду виявлено та вилучено мікрооб`єкти із спинки та підголівника, з сидіння водія (нижня частина) на ТД; змиви з керма, з перемикача поворотів, ручки перемикання передач, перемикача фар, водійської ручки дверей (внутрішня сторона); змив зі слідами РБК з пластикового захисту днища автомобіля; пластиковий захист від ТЗ /а.с. 10-11/.

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 від 03.03.2020 мікрооб`єкти із спинки та підголівника, з сидіння водія (нижня частина) на ТД; змиви з керма, з перемикача поворотів, ручки перемикання передач, перемикача фар, водійської ручки дверей (внутрішня сторона); змив зі слідами РБК з пластикового захисту днища автомобіля; пластиковий захист від ТЗ визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000123 /а.с. 12/.

Слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, зокрема меті арешту. Так, в клопотанні відсутні відомості про те, що речі, на які просить слідчий накласти арешт є майном, в розумінні закону, яке може бути відчужене, яким можна розпоряджатися та/або користуватися; в судовому засіданні слідчим та прокурором не доведена така мета забезпечення арешту, як збереження речових доказів, для запобігання їх приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання або перетворення, оскільки таке майно на даний час вже визнано речовим доказом, та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 «Про затвердження Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», перебуває на відповідному зберіганні в камері зберігання речових доказів, що само по собі виключає можливість такого майна бути прихованим, пошкодженим, втраченим, знищеним, використаним або перетвореним.
Як вбачається зі змісту положень п.1, п.3 ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначене, зокрема, відповідне обґрунтування його необхідності, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Слідчий суддя звертає увагу, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно: мікрооб`єкти із спинки та підголівника, з сидіння водія (нижня частина) на ТД; змиви з керма, з перемикача поворотів, ручки перемикання передач, перемикача фар, водійської ручки дверей (внутрішня сторона); змив зі слідами РБК з пластикового захисту днища автомобіля; пластиковий захист від ТЗ, всупереч вимог ст.170 КПК України не містить даних про статус вказаного майна, зокрема, чи слід вважати таке майно тимчасово вилученим, як і відсутні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Також, слідчим не доведено ризиків щодо можливості приховування майна, а саме по собі визнання органом досудового розслідування майна речовим доказом не є підставою для накладання арешту на майно з метою його збереження.
В судовому засіданні, слідчим ОСОБА_3 не було наведено достатніх і переконливих доказів, що майно може бути певним чином приховане, знищено або ж воно зникне, що воно може бути зіпсовано, передано, перетворено чи відчужено, слідчим жодним чином не доведено існування цих ризиків, які як самі по собі, так і в сукупності становлять завдання накладення арешту на майно, а тому, якщо накладення арешту не відповідає завданням кримінального судочинства, такий арешт на майно не може бути накладений.
Більш того, з тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування та чисельних посилань на положення КПК України, без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
З матеріалів клопотання незрозуміло, чи має вказане майно статус тимчасово вилученого, як і не встановлено в судовому засіданні осіб, яким таке майно може бути повернуто.
У зв`язку з наведеним, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме мікрооб`єкти із спинки та підголівника, з сидіння водія (нижня частина) на ТД; змиви з керма, з перемикача поворотів, ручки перемикання передач, перемикача фар, водійської ручки дверей (внутрішня сторона); змив зі слідами РБК з пластикового захисту днища автомобіля; пластиковий захист від ТЗ, які визнано речовими доказами, відповідно до постанови слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 від 03.03.2020, є безпідставним та немотивованим, у зв`язку з чим, в його задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 370-372 КПК України,

ухвалив:
В задоволенні клопотання слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 02.02.2020 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали

виготовлено 11.03.2020