ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/4251/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/789/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 11 січня 2020 року. Розмір застави визначено у розмірі 38 420,00грн.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати зазначену ухвалу та ухвалити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник послався на те, що прокурор в судовому засіданні не надав жодних доказів існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, а лише обмежився їх переліченням. Зазначив, що після повідомлення про підозру ОСОБА_8 перебував на свободі та не вчиняв жодних протиправних дій, що свідчить про недоведеність ризику, а також до 04.07.2018 він перебував на свободі та мав можливість впливу на потерпілого та свідка, але таких дій не вчиняв, що свідчить про відсутність такого умислу. Крім того зазначає, що прокурором не долучено жодного доказу, який би підтвердив факт порушення ОСОБА_8 попереднього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Також посилається на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, за місцем реєстрації та проживання характеризується задовільно.

У судове засідання апеляційної інстанції обвинуваченого доставлено не було. Разом з цим, будучи повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, ОСОБА_8 не звертався до суду апеляційної інстанції з заявою щодо особистої участі у судовому засіданні, що згідно вимог ст.401 КПК України, дає підстави апеляційному суду для проведення судового розгляду без участі обвинуваченого, який не виявив бажання брати у ньому участь.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що наполягає на апеляційному розгляді справи у відсутності обвинуваченого, вважає що в такий спосіб не будуть порушені його права, оскільки він особисто не висловлював бажання бути присутнім у судовому засіданні і більш того вважає, що це на користь саме обвинуваченого, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кількох умисних, корисливих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст.185 КК України, останній з яких є тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, а саме:

-вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 11.01.2017 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

-вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 11.07.2017 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Крім того, ОСОБА_8 ніде офіційно не працює, неодружений, що об`єктивно свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, скоїв злочин під час звільнення від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком суду, ухилявся від явки в судові засідання, порушив умови запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який було обрано йому на досудовому слідстві, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, за місцем реєстрації та проживання характеризується задовільно, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними, саме з урахуванням негативних відомостей про особу обвинуваченого.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи захисника про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливості вчинення нових кримінальних правопорушень, а також незаконно впливати на потерпілого або свідків.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4