УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Володимир-Волинський

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Володимир-Волинського відділення поліції ГУ НП у Волинській області ОСОБА_6 , погоджене військовим прокурором Луцького гарнізону про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000022, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 березня 2018 року:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелене Верхньорогачинського району Херсонської області, громадянина України,освіта не повна середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», засуджений вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28.02.2018 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_6 за погодженням з військовим прокурором Луцького гарнізону звернулася в суд із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .
Клопотання обґрунтовує здобутими доказами, які свідчать про те, що 13.04.2017 року у період часу з 00 год. 35 хв. до 01 год. 22 хв., солдат ОСОБА_4 , знаходячись по вул. Князя Романа в м. Володимир-Волинський Волинської області, неподалік молодіжно-культурного центру «Метелик» в позаслужбовий час, будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи групою осіб спільно з солдатом ОСОБА_7 , під час конфлікту з солдатом ОСОБА_8 , який виник на ґрунті спільного розпивання алкогольних напоїв, керуючись прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи неправомірність своїх дій, групою осіб спільно з ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_8 не менше 11 ударів руками й ногами в голову та в різні ділянки тіла. Внаслідок вказаних дій групи осіб у складі ОСОБА_4 і ОСОБА_7 . ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден ніг, тулуба, обличчя, синців обличчя, гематом, забійних ран обличчя, а також тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку із крововиливами під мозкові оболонки, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і в даному конкретному випадку спричинили смерть ОСОБА_8

07.03.2018 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

31.01.2020 року слідчим за погодженням з прокурором складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке 28 лютого 2020 року було вручено підозрюваному ОСОБА_4 .
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджуються зібраними у кримінальному проваджені доказами.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може здійснити дії, передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- через тяжкість злочину, по якому йому повідомлено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у виді позбавлення волі, у разі доведення його провини, ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 2

ст.121 КК України, може незаконно впливати на потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, які є особами похилого віку, а також свідків.

Необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлено тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, якими є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт не зможе запобігти встановленим та доведеним під час досудового розслідування ризикам.

Так підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, який відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від семи до десяти років, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, продовжуватиме вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому менш суворі запобіжні заходи ніж тримання під вартою є недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник просили в задоволенні клопотання слідчого відмовити та не обирати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підозрюваний ОСОБА_4 заявив, що може проживати за місцем своєї реєстрації, ухилятися від органів досудового розслідування та суду у нього немає жодних намірів. Захисник в судовому засіданні просила відмовити в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , а вирішити питання щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з перебуванням за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , або передати на поруки командуванню військової частини за місцем проходження служби підозрюваним. Додатково свою позицію аргументувала тим, що сторона обвинувачення не довела в судовому засіданні жодного з ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Вислухавши пояснення слідчого та думку прокурора, які підтримали заявлене клопотання та просили клопотання задовольнити за підставами, викладеними у ньому, думку підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника, які просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого, та дослідивши додані до клопотання матеріали, проаналізувавши докази на обґрунтування клопотання у їх сукупності, приходжу до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, виходячи з наступних підстав.
Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію, наявність у нього судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Згідно наданих суду матеріалів клопотання слідчого, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке кваліфікується як вчинене групою осіб умисне заподіяння тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, які спричинили смерть потерпілого.
Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_4 та правильність кваліфікації кримінального правопорушення, виходячи лише з фактичних даних, зазначених у доданих до клопотання документів, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3-5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребує позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Разом з тим, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року сформульована практика Європейського суду з прав людини, яка зокрема, свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Такими обставинами у даному кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_4 є тяжкість кримінального правопорушення, яке йому інкримінується та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, також такими обставинами є підвищена суспільна небезпечність інкримінованого злочину і суспільний резонанс, і саме наведені вище обставини у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою взмозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України.
Окрім того судом встановлено, що підозрюваний станом на даний час незвільнений з військової служби, є військовослужбовцем. Відтак зобов`язаний надалі проходити військову службу за місцем розташування військової частини, що унеможливлює застосування щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Разом з тим встановлено, що вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 лютого 2018 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від відбуття покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України із визначеним іспитовим строком 1 рік. Проте після ухвалення даного вироку повторно самовільно залишив військову частину у зв`язку з чим на даний момент органом досудового розслідування ДБР України розслідується інше кримінальне провадження. Вказана поведінка підозрюваного свідчить про його схильність до вчинення інших злочинів, зокрема пов`язаних із невиконанням покладених на нього обов`язків.
Таким чином, при розгляді клопотання слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України); а саме те, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі продовжуватиме займатись іншою злочинною діяльністю, буде ухилятись від слідства та суду, зважаючи на насильницький характер вчиненого підозрюваним злочину - у відкритій формі (в присутності свідків та потерпілого), у зв`язку з чим він може здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні, а також те що кримінальне правопорушення було вчинено в громадському місці, що характеризує ОСОБА_4 як особу, що не має достатніх моральних цінностей, схильну до досягнення своїх, в тому числі й злочинних, цілей, свідоме нехтування підозрюваним не лише вимогами законодавства, але і загально-прийнятими морально-етичними цінностями, схильність підозрюваного до безпричинної агресивної поведінки після вживання алкогольних напоїв, а тому менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам.
За таких обставин суд вбачає реальний стимул для підозрюваного ОСОБА_4 , за умови застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням волі, отримати можливість уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового слідства та суду.
Беручи до уваги вищенаведене, суд на підставі ст.ст.177, 178, 194 КПК України, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, вік, дані про його особу, ступінь соціальних зв`язків, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що для запобігання вказаних ризиків, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім, тому суд приходить до висновку, що обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Усі зазначені ризики виключають можливість застосування до ОСОБА_4 інших запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, що було доведено в судовому засіданні прокурором.
Будь-яких документів про наявність медичних протипоказань утримання на даний час підозрюваного ОСОБА_4 в умовах ізоляції, в ході розгляду клопотання суду не надано.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, який спричинив загибель людини. Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного з смертю людини, слідчий суддя вважає необхідним не визначати розмір застави підозрюваному ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні.
Згідно ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись вимогами ст.ст.131, 132, 176-183, 193, 194, 198 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Володимир Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 , погодженого з військовим прокурором Луцького гарнізону про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - задовольнити.
Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелене Верхньорогачинського району Херсонської області, громадянина України,освіта повна загальна середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,- запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Строк тримання під вартою обчислювати з 27 лютого 2020 року.
Строк дії ухвали закінчується о 24 годині 26 квітня 2020 року.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя:
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1