ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 636/2127/18 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/1580/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 199,331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , без участі потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 14 01 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою вищевказаного суду задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, тобто до 13 березня 2020 року включно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив про скасування ухвали та про постановлення нової, якою просив обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує на порушення судом першої інстанції КПК України та норм Європейського права, у зв`язку з необґрунтованим обранням стосовно ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу.
Вважає тримання під вартою ОСОБА_7 безпідставним, оскільки прямі та достатні докази його вини у вчиненні кримінального правопорушення відсутні.
Крім того, зазначив, що ОСОБА_7 не має на меті уникати кримінальної відповідальності та переховуватись від суду, а навпаки сприятиме судовому розгляду у з`ясуванні обставин кримінального провадження, так як особисто зацікавлений у тому, щоб судовий розгляд закінчився швидше та він міг продовжувати спокійно жити далі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.
Представник потерпілих в судовому засіданні та в своїх письмових запереченнях просив про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без змін.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора та представника потерпілих, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-р/2019 від 13 06 2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тому, беззаперечно, оскаржуване судове рішення має бути переглянуте судом апеляційної інстанції з дослідженням всіх доводів поданої апеляційної скарги.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, серед інших доводів, посилається на недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Більш того, зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України у даній справі мінімізовані настільки, що необхідність у продовженні строку дії такого виняткового запобіжного заходу для ОСОБА_7 як тримання під вартою відпала.

З такими доводами погодитися неможливо, оскільки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, або вчинити інше кримінальне правопорушення, судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, що є тяжким злочином, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, під час обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту неодноразово його порушував та відносно нього внесені відомості до ЄРДР за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст. 125 КК України.

Отже, зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, про які зазначає прокурор.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, спростовують доводи захисника обвинуваченого, зазначені у апеляційній скарзі, про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання апелянта на незаконність продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу через відсутність вини останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається та продовжується.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як на тому наполягає апелянт, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 14.01.2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4