ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8090/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/185/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

особи, щодо майна якої

прийнято процесуальне рішення ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0001365 від 08 травня 2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт у кримінальному провадженні №0001365 від 08 травня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.306, ч.3 ст.307 КК України на квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №209493281 від 19.05.2020 року, належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІПН НОМЕР_1 на підставі договору купівлі продажу серія та номер: реєстр № 6325 виданий 23.12.2019 року.

Накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , слідчий суддя виходив з того, що в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що вказане майно придбане ОСОБА_7 за грошові кошти, набуті злочинним шляхом та отримані ОСОБА_10 . Та ОСОБА_11 , які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, а відтак з метою забезпечення в подальшому спеціальної конфіскації, як заходу кримінально-правового характеру, у разі визнання підозрюваних винними у вчиненні інкримінованого їм злочину.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 вважає вищевказану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасування через невідповідність висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також внаслідок істотного порушення вимог КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, вказує, що слідчим суддею фактично не було з`ясовано й проаналізовано клопотання слідчого з боку законності, повноти, обґрунтованості та співрозмірності.

Вважає, доводи прокурора про накладення арешту на квартиру з метою можливої спецконфіскації необґрунтованими.

Вказує, що квартира є виключно особистим майном ОСОБА_7 та не має жодного відношення до кримінального провадження відомості про яке внесено в ЄРДР за №0001365 від 08.05.2019 року, оскільки придбана за власні заощадження із чоловіком ОСОБА_12 з місця роботи з часів перебування у країнах Республіка Польща та Республіка Чехія, а також заощадження внаслідок продажу сільськогосподарської техніки.

Зазначає, що накладення арешту на квартиру унеможливлює володіння та користування нею ОСОБА_7 , чим порушує її права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001365 від 08 травня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.3 ст.307 КК України на квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №209493281 від 19.05.2020 року, що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІПН НОМЕР_1 на підставі договору купівлі продажу серії та номер: реєстр №6325 виданий 23.12.2019 року відмовити.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу і прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна; думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді місцевого суду законною та обґрунтованою і просить її залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з клопотання та представлених в апеляційний суд матеріалів, СУ ГУНП в Тернопільській проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0001365 від 08 травня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з травня 2019 року по 12.02.2020 року за допомогою Інтернет мережі, програми «Telegram» під псевдонімами « ОСОБА_13 » - «t.me ОСОБА_14 », оператор під ніком - « ОСОБА_15 », сайт - « ІНФОРМАЦІЯ_1 » шляхом так званих закладок група осіб до складу якої входили ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . З метою отримання незаконних доходів на постійній основі, здійснювали придбання, зберігання з метою збуту та збуту психотропної речовини - PVP (1-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) у м.Тернополі та на території Волинської області особам, які схильні до вживання вказаних речовин.

Також, 18 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом використання грошових коштів, здобутих від незаконного обігу психотропних речовин, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Постановою прокурора від 19 лютого 2020 року матеріали кримінальних проваджень №0001365 та №0000499 об`єднані в одне, якому присвоєно №0001365.

31 березня 2020 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин, у особливо великих розмірах, вчиненого повторно, організовано групою.

Під час досудового розслідування встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2019 року ОСОБА_7 , яка є матір`ю підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 845 635, 00 грн.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно частини другої вказаної правової норми арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно приписів п1 ч.1 ст.96-2 КК, якою регламентовано випадки застосування спеціальної конфіскації, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

В обґрунтування свого висновку щодо накладення арешту на майно, суд першої інстанції зазначив, що арешт на квартиру накладається з метою забезпечення застосування в подальшому спеціальної конфіскації, як заходу кримінально-правового характеру, у разі визнання підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_10 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, що узгоджується з положеннями ч.4 ст.170 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ст.132 КПК України, якою регламентовані загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, вирішуючи питання про застосування таких заходів, слідчий суддя повинен встановити, що 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ці вимоги закону слідчим суддею, на думку колегії суддів, були дотримані.

Зокрема, як слідує з матеріалів кримінального провадження, відповідно до інформації, отриманої із ДПС України ГУ ДПС в Тернопільській області сумарний дохід підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також їх батьків ОСОБА_12 та ОСОБА_7 за період з 01 січня 2007 р. по 21 квітня 2020 р. становив 479 984 грн., в той час, як вартість придбаної ОСОБА_7 квартири згідно правовстановлювальних документів становить 845 635, 00 грн.

Факти декларування грошових коштів при перетині митного кордону ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , згідно з інформації отриманої із Державної митної служби України, не зафіксовано. Тому, доводи апелянта на предмет наявності заощаджень у ОСОБА_12 , ОСОБА_7 грошових коштів за рахунок роботи за кордоном, є необґрунтованими.

Інформацією, отриманою з з банківським установ, органом досудового слідства встановлено, що підозрювані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 систематично здійснювали грошові перекази на банківські рахунку своїх батьків ОСОБА_12 , та ОСОБА_7 , що також підтверджує доводи сторони обвинувачення про непропорційність сум реального доходу ОСОБА_7 та ОСОБА_12 з вартістю придбаного нерухомого майна.

Всі вищенаведені обставини були предметом детального аналізу суду першої інстанції і, на думку колегії суддів, давали підстави слідчому судді для висновку про наявність в органу досудового розслідування достатніх підстав вважати, що квартира АДРЕСА_3 , яка на підставі договору від 23 грудня 2019 року належить ОСОБА_7 , придбана останньою за грошові кошти, набуті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочинним шляхом, а відтак може бути предметом спеціальної конфіскації, як заходу кримінально-правового характеру.

Твердження апелянта про попередню відмову в задоволенні клопотань прокурора про арешт вказаного майна, як доказ незаконності оскаржуваної ним ухвали слідчого судді від 20 травня 2020 року, колегія суддів до уваги не бере, оскільки розгляд таких клопотань проводився на підставі матеріалів кримінального провадження, які не містили достатньої кількості доказів можливості застосування положень ст.96-2 КК України щодо придбаної ОСОБА_7 квартири.

Натомість, у клопотанні прокурора про арешт майна, яке було предметом розгляду слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 20 травня 2020 року, наведено переконливі доводи щодо наявності підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що слідчим суддею вірно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання прокурора про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт у кримінальному провадженні №0001365 від 08 травня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.306, ч.3 ст.307 КК України на квартиру АДРЕСА_3 без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.