Ухвала
Іменем України
24 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 642/3540/12

провадження № 51-898 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2018 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вовчанська Харківської області та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі (умисне вбивство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість.При цьому прокурор посилається на ту обставину, що районний суд не взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який відноситься до особливо тяжкого, та особу засудженого. На думку прокурора, судом не в повній мірі враховано покази ОСОБА_5 , які свідчать про схильність ОСОБА_4 зловживати алкогольними напоями та те, що ОСОБА_4 при вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп?яніння та мав прямий умисел на заподіяння смерті потерпілому. У свою чергу, апеляційний суд допущених порушень не усунув, не дав вичерпної відповіді на всі доводи апеляційної скарги прокурора, належним чином не мотивував своє рішення, як наслідок, безпідставно вирок районного суду залишив без зміни.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, в касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Так, у касаційній скарзі прокурор фактично порушує питання про недотримання апеляційним судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та пов`язані з суддівським розсудом.
Поняття суддівського розсуду, або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано.

Як випливає з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, районний суд, з яким погодився і апеляційний суд, при обранні виду та розміру покарання ОСОБА_4 , послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із положеннями ст. 12 КК України належить до особливо тяжкого злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, його вік, відсутність щирого каяття. В тому числі судом враховано думку потерпілої щодо визначення засудженому покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, у виді 10 років позбавлення волі.
При розгляді апеляції прокурора, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок районного суду без зміни. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Отже, обґрунтування касаційної скарги прокурора не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3