Справа № 304/347/20 Провадження № 1-кс/304/113/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 00000125 від 14 березня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали оголошено 27 березня 2020 року о 15.00 год.

Слідчий СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 00000125 від 14 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «Сітроєн-С3», державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж» довжиною близько 38,5 см, довжина леза близько 35,5 см, без будь-яких маркувань та позначень. Клопотання мотивує тим, що слідчим відділом Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000125 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 14 березня 2020 року до Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: м. Перечин, вул. Ужанська, а саме біля автостанції, спільно з СРПП Перечинського ВП за порушення Правил дорожнього руху було зупинено автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , та під час поверхневої перевірки даного транспортного засобу було виявлено предмет, схожий на штик ніж. Виїздом СОГ на місце події встановлено, що у м. Перечин по вул. Ужанській, №24, працівниками поліції Перечинського ВП було зупинено вищевказаний автомобіль, де під час візуального огляду даного автомобіля, всередині такого виявлено предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж» довжиною близько 38,5 см, довжина леза близько 35,5 см, без будь-яких маркувань та позначень, який протокол огляду місця події в присутності понятих вилучено та поміщено до спец пакету НПУ ГСУ №ІNZ3007486. Разом з цим, під час проведення огляду місця події було вилучено автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на даний автомобіль, заповнене на ім`я ОСОБА_6 , мешканку АДРЕСА_1 . Вищевказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж» визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову. Отже враховуючи те, що вищевказані речі є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а також те, що для здобуття доказів у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій та експертиз, просить клопотання задовольнити.

Слідчий СВ Перечинського ВП ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, у якому просить у зв`язку із значною завантаженістю розглянути клопотання про арешт майна у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, відповідно до ч. 6 ст. 107 КПК України не заперечує щодо незастосування технічних засобів фіксування та не заперечує проти визнання таких дій та результатів їх здійснення чинними.

У судове засідання фактичний володілець майна - ОСОБА_5 не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розглянути клопотання про арешт майна без його участі, при цьому заперечив у частині накладення арешту на транспортний засіб марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 14 березня 2020 року до Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: м. Перечин, вул. Ужанська, а саме біля автостанції, спільно з СРПП Перечинського ВП за порушення Правил дорожнього руху було зупинено автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , та під час поверхневої перевірки даного транспортного засобу було виявлено предмет, схожий на штик ніж.

Також із наданих матеріалів вбачається, що дану подію 14 березня 2020 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 00000125 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 263 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №00000125 від 14 березня 2020 року (а. с. 4).

Крім цього, з протоколу огляду місця події від 14 березня 2020 року вбачається, що автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на даний автомобіль та предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж» довжиною близько 38,5 см, довжина леза близько 35,5 см, без будь-яких маркувань та позначень після огляду вилучено (а. с. 8-10).

Вищевказане майно постановою слідчого СВ Перечинського ВП про визнання речових доказів від 16 березня 2020 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №00000125 (а. с. 14-15).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Слідчим доведено, що зазначене у клопотанні майно, а саме предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж», має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000125 і, що таке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України щодо запобігання можливості його пошкодження, псування, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

В той же час, матеріалами доданими до клопотання не встановлено достатніх підстав для накладення арешту на автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Тому, в цій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ні з клопотання, ні з матеріалів, які його обґрунтовують, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не вбачається жодних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна (проведення експертиз, слідчих експериментів тощо).

При цьому, матеріалами клопотання підтверджується, що відомості до ЄРДР за №0000125 були внесені з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 263 КК України, де предметом злочину може бути холодна зброя (кинджали, фінські ножі, кастети), але аж ніяк не транспортні засоби.

Крім того, відомостей про вручення повідомлення про підозру у кримінальному провадженні в матеріалах клопотання відсутні, згідно доданого Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, жодній особі про підозру не повідомлено.

Також слідчий суддя зазначає, що згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція вказаної статті не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином відсутні й підстави для накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

На даний час слідчим не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт транспортного засобу марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не надано доказів необхідності накладення такого арешту, а також відсутні ризики зазначені ст. 170 КПК України, тому зазначене клопотання підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 00000125 від 14 березня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, про арешт майна, задовольнити частково.

Накласти арешт на предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж» довжиною близько 38,5 см, довжина леза близько 35,5 см, без будь-яких маркувань та позначень.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , а контроль за її виконанням покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

В порядку ч. 3 ст. 173 КПК України негайно повернути фактичному володільцю майна ОСОБА_5 автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , який поміщено на спеціальний майданчик Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , заповнене на ім`я ОСОБА_6 , мешканки АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1