Номер провадження: 11-сс/813/818/20
Номер справи місцевого суду: 521/4112/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000744 від 14.03.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та накладено арешт на предмети вилучені в ході огляду місця події від 13.03.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 42 монітори, 24 системних блока.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що про постановлення ухвали він дізнався випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень 15.05.2020 року, в судове засідання не викликався, копія ухвали йому судом не направлялась.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням вимог КПК України, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання не викликав в судове засідання ні слідчого, ні прокурора, відповідно до вимог КПК України неявка без поважної причини сторони кримінального провадження, якою подане клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, свідчить про фактичне не підтримання поданого клопотання та не доведення обставин зазначених в клопотанні. Власник майна ОСОБА_8 є фізичною особою підприємцем і орендує нежитлове приміщення як склад техніки і жодної протиправної діяльності в ньому не ведеться.

Заслухавши суддю-доповідача; власника майна ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною третьою зазначеної норми кримінального процесуального закону передбачено, що, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що власник майна ОСОБА_8 чи його представники, не були присутніми в судовому засіданні 20.03.2020 року під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна.

В матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про те, коли саме власник майна чи його представники, отримали копію ухвали та чи отримували вони її взагалі.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав ставити під сумнім доводи власника майна ОСОБА_8 про те, що про оскаржувану ухвалу слідчого судді він дізнався лише 15.05.2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 подав 15 травня 2020 року.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 20.03.2020 року про арешт майна пропущений не був.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.

В провадженні слідчого відділу Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000744 від 14.03.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України.

В ході проведення огляду місця події, а саме приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення злочину, було виявлено та вилучено: комп`ютерні монітори у кількості 42 шт.; системні блоки у кількості 24 шт.(а.с.5-8).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що вилучені речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметом кримінального правопорушення.

Відповідно до ухвали слідчого судді арешт на зазначене в ухвалі майно накладений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З клопотання про арешт майна вбачається, що до чергової частини Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102», про те, в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , невстановленими особами, надаються послуги у сфері азартних ігор.

В ході перевірки повідомлення слідчим СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області було проведено невідкладну слідчу дію, а саме, огляд приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено майно, а саме: комп`ютерні монітори у кількості 42 шт.; системні блоки у кількості 24 шт.

Аналізуючи зазначені у клопотанні фактичні обставини справи, які встановлені органом досудового розслідування, а також досліджені матеріали справи, можливо припустити, що вилучене майно під час огляду місця події від 14.03.2020 року, являється предметом та засобом здійснення незаконного грального бізнесу, та може зберігати на собі сліди вчинення злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. За таких обставин зазначене майно може мати значення для проведення в подальшому експертиз у кримінальному провадженні, а тому вимагає відповідного збереження, як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Таким чином, встановлені під час досудового розслідування обставини свідчать, про необхідність накладення арешту на зазначене майно, оскільки це майно відповідає критеріям речового доказу у цьому кримінальному провадження, зазначеним в ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги представника власника майна є безпідставними.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власником майна та його захисником не надано та апеляційним судом не встановлено.

На думку апеляційного суду, таке втручання є співмірним, з огляду на справедливий баланс між метою кримінального провадження та обмеженням прав особи.

Крім того, з огляду на обмежувальний характер такого заходи як арешт майна, особа не позбавлена можливості, у разі зміни обставин, звернутись із заявою про його скасування у подальшому, в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності клопотання слідчого вимогам п.3) ч.2 ст. 171 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду з таких підстав.

Зміст клопотання у повній мірі відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України в ньому зазначено правові підстави для накладення арешту, а саме - з метою збереження речового доказу та слідчим подано достатню кількість доказів в обґрунтування даного клопотання, а саме: копія талону повідомлення оператора «102»; протокол огляду місця події від 14.03.2020 року; рапорт старшого о/у в ОВС 1 від. ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області п/п-ка ОСОБА_10 , тому доводи власника майна в цій частині є безпідставними.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що вказане приміщення використовується як склад техніки та жодної протиправної діяльності в ньому не ведеться, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідних об`єктивних підтверджуючих даних апелянтом надано не було, а наявні матеріали свідчать про те, що вилучене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що не позбавляє слідчого права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, про що йдеться в ст.170 КПК України.

Щодо посилання апелянта на те, що слідчий не надав доказів того, що вказаний заклад використовувався як гральний заклад, не може бути визнано підставою для скасування зазначеної ухвали, оскільки на даній стадії судового розслідування, слідчий суддя лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000744 від 14.03.2020 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4