09.07.2020 Провадження 1-кп/331/377/2020
Єдиний унікальний номер 331/1250/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2020 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження № 0000164 від 13.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.364 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та зазначив, що підсудність даного провадження визначена правильно, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 важали неможливим призначення судового розгляду, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам закону. Так, в обґрунтування клопотання захисника про повернення обвинувального акту від 17.06.2020 року зазначено, що слідством в провину ОСОБА_5 ставиться зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян. Дії ОСОБА_5 полягали у вилученні в ході обшуку 21.06.2018 року 472,4 кг. Раків, які належали ОСОБА_6 , передачі їх на зберігання TОB «Центр Термокераміка» та в подальшому знищення 06.07.2018 року раків, згідно ухвали суду від 23.06.2018 року, на Токмацькій філії державного підприємства «Укрветсанзавод». Відповідальність за ч. 1 ст. 364 КК України настає тільки за дії всупереч інтересам служби з метою одержання будь-які неправомірної вигоди для себе чи інших осіб. З тексту обвинувального акту слідством зазначена вигода для «ТОВ «Центр Термокераміка», яка, витрачаючи час та ресурси зберігала вилучені раки з 21.06.2018 року до їх знищення 06.07.2018 року. На думку захисника, прокуратурою не розкрито таку ознаку як вигода, яка є безумовною складовою складу злочину. Оскільки обвинувачення сформульовано некоректно та без зазначення того, в чому полягає вигода при вчиненні даного кримінального правопорушення обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінально процесуального кодексу України та підлягає поверненню прокурору.

Вислухавши доводи учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, єдиною підставою для повернення обвинувального акту є його невідповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Частиною першою статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований, зрозумілою для нього мовою, про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» № 9783/82 п.79).

Також Суд роз`яснює, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» № 25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).

Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп.«b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47), тобто неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Європейської конвенції з прав людини та права особи на захист.

Також, у справі «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain» від 06.12.1988 року( п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного ( «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain,judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, р.33, 77).

Зі змісту обвинувального акту, що є предметом судового розгляду, вбачається, що ОСОБА_5 ставиться у провину те, що він, перебуваючи на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Запорізькій області, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів України, зловживаючи своїм службовим становищем, тобто умисно, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, вчинив кримінальне правопорушення, а саме: перебуваючи 21.06.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, не маючи на те законних підстав, вилучив майно ОСОБА_6 , а саме раків в кількості 12 747 шт., загальною вагою 472,4 кг. У подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, слідчий ОСОБА_5 вивіз раки з місця їх зберігання - холодильних камер, розташованих за вказаною адресою.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , знаючи, що на підставі ч. 4 ст. 168 КПК України, після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але ігноруючи вимоги п. 26, 27 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, згідно яких він був зобов`язаний забезпечити зберігання речових доказів у вигляді об`єктів біологічного походження, які потребують спеціальних умов зберігання, у державній спеціалізованій установі, що здійснює судово-експертну діяльність, за узгодженням з її керівництвом, зловживаючи своїм службовим становищем та використовуючи його всупереч інтересам служби в інтересах третіх осіб, діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди юридичною особою, передав вилучене майно ОСОБА_6 , а саме раки в кількості 12 747 шт., загальною вагою 472,4 кг., на відповідальне зберігання директору ТОВ Центр Термокераміка ОСОБА_7 , яке не являється спеціалізованим підприємством. В подальшому раки були знищені.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 364 КК України як зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Таким чином, в обвинувальному акті не конкретизовано, в інтересах яких саме осіб було вчинено злочин, в чому полягала вигода від злочинних дій ОСОБА_5 та хто мав її отримати.
До того ж, викладаючи правову кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 364 КК України, прокурор зазначив, що вказані дії були вчинені з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, тобто не визначив та не встановив під час досудового розслідування, у чиїх саме інтересах діяв ОСОБА_5 (чи у своїх чи в інтересах інших осіб), що є обов"язковою ознакою вчинення даного виду правопорушення.

Крім того, в обвинувальному акті, всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, не зазначені повні анкетні відомості потерпілої ОСОБА_8 , оскільки фактично, окрім прізвища, ім`я та по батькові особи, жодних даних стосовно потерпілої особи не зазначено, що є безумовним порушенням вимог КПК України та свідчить про позбавлення вказаної особи права на участь у судовому процесі із метою реалізації наданих процесуальних прав потерпілого.

Водночас, слідчим та прокурором не з`ясовано та не зазначено в обвинувальному акті місце вчинення зазначеного кримінального правопорушення, що також є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з огляду на те, що злочин відноситься до категорії злочинів у сфері службової діяльності тобто зазвичай вчиняються за місцем роботи винуватої особи.

Встановлена судом невідповідність обвинувального акту вимогам КПК є суттєвою та такою, що унеможливлює не тільки в повній мірі сформувати позицію захисту обвинуваченому, а й провести судовий розгляд за участі усіх учасників судового розгляду, оскільки дані потерпілого по справі взагалі відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України" повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Таким чином, аналізуючи наведене, беручи до уваги той факт, що слідчим були допущені грубі порушення вимог ст. 291 КПК України, які перешкоджають призначенню справи до розгляду без порушення права обвинуваченого на захист, а також прав потерпілих осіб у даному провадженні, суд доходить висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокуророві відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-316 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000164 від 13.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня оголошення ухвали. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1