Справа № 182/639/20
Провадження № 1-кс/0182/232/2020
У Х В А Л А
Іменем України
12.02.2020 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

зацікавленої особи

власника майна ОСОБА_5 ,

його представника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі, клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на автомобіль марки «БМВ 318І» н/з НОМЕР_1 у кримінальному провадженні №0000329, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «БМВ 318 І» н/з НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований в Польщі, власник якого не встановлений, фактичним користувачем на момент ДТП якого був ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

В клопотанні зазначено, що 30.01.2020 року приблизно о 08.20 годині на проїзній частині вул. Херсонській в м. Нікополь, Дніпропетровської області, біля магазину «АТБ-маркет», сталося зіткнення автомобіля марки «Міцубісі Ланцер Х» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля марки «БМВ 318 І» н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 .. В результаті ДТП ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 6-го ребра зліва.

30.01.2020 року за даним фактом розпочато кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000329 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, оскільки автомобіль має суттєве значення при розслідуванні даного кримінального провадження і визнаний речовим доказом. До того ж, автомобіль має механічні пошкодження, зареєстрований в Польщі і передача його особі. яка ним керувала може призвести до його псування, знищення та приховування.

ОСОБА_9 , який є користувачем автомобіля марки «БМВ 318І» н/з НОМЕР_1 в судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого, підтриманого прокурором і повідомив. що він придбав зазначений автомобіль з реєстрацією на території Польщі і користувався ним на законних підставах. Дійсно автомобіль має механічні пошкодження внаслідок ДТП. Але, саме його провину у ДТП не доведено і підозру йому не оголошено, а вилучили автомобіль лише у нього. Незважаючи на те, що інший автомобіль також має механічні ушкодження.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки в ньому не зазначено підстави та мету арешту автомобіля, що суперечить вимогам ст. 170 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно зч.2ст.170КПК України,арешт майнадопускається зметою забезпечення: 1)збереження речовихдоказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майнаяк видупокарання абозаходу кримінально-правовогохарактеру щодоюридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Також, клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Таким чином, у зв`язку із вищезазначеним, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту і підлягає поверненню.
Керуючись ст.ст.170-172,309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_3 повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.

Копію ухвали надати сторонам кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1