Дата документу 08.01.2020 Справа № 336/7855/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/40/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/7855/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 11 грудня 2019 року до 09 лютого 2020 року включно,з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в сумі 153 680 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2, п. 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення, строком на 2 місяці,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2019 року та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.

На думку апелянта, заявлені слідчим в клопотанні та встановлені слідчим суддею ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях, як і неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.

Також захисник вважає, що при прийнятті рішення слідчим суддею не були враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання в м. Запоріжжі, проживає разом з матір`ю за адресою реєстрації, співпрацює зі слідством, дає показання, завдяки яким було знайдено викрадений телефон та повернуто потерпілому.

Крім того, апелянт просить врахувати, що під час затримання щодо ОСОБА_8 працівниками патрульної служби було застосоване фізичне насильство, внаслідок чого було викликано швидку допомогу, а розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, є для ОСОБА_8 непомірним.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_8 , вислухані думки слідчого, прокурора, захисника, та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики наразі існують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, санкцією якої передбачено покарання на строк від чотирьох до шести років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що з метою ухилення від покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_8 підозрюється, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, ОСОБА_8 не одружений, не має на утриманні неповнолітніх осіб та осіб похилого віку, тобто, не має міцних соціальних зв`язків, отже, його ніщо не утримує за місцем проживання.

Поміж іншого колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_8 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні.

Так, перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України, показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Наразі триває досудове розслідування, тобто, залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого, який до того ж є неповнолітнім, та свідка, шляхом вчинення дій, спрямованих на їх залякування, з метою спотворення їх показань в суді, який, на переконання колегії суддів, є суттєвим з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Ризик вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, як вважає колегія суддів, зумовлений наявністю двох попередніх ризиків та може мати місце у разі зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який, оскільки ОСОБА_8 ,будучи засудженим вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року за вчинення умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, знову підозрюється у вчиненні 11 грудня 2019 року, тобто, через нетривалий час після засудження, умисного корисливого злочину, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, отже, на переконання апеляційного суду, останній може вдатися до спроб вчинення інших злочинів, в тому числі, аналогічних, у зв`язку з відсутністю засобів для існування.
Зазначені вище обставини, як вважає колегія суддів, свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені слідчим суддею при розгляді клопотання, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, у зв`язку з чим, є необґрунтованими посилання захисника на те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені належними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях, як і неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.

Отже, під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

За зазначених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками, та вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про визначення підозрюваному ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи з такого.

Так, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, дані про його особу, його майновий та сімейний стан, колегія суддів вважає, що визначена судом застава в сумі 153 680 гривень, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому, всупереч доводам захисника, підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_8 та таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Також в апеляційній скарзі є посилання на те, що під час затримання щодо ОСОБА_8 працівниками патрульної служби було застосоване фізичне насильство, внаслідок чого було викликано швидку допомогу.

Так, за наявності тілесних ушкоджень у підозрюваного ОСОБА_8 сторона захисту не позбавлена права та можливості звертатися з відповідними клопотаннями до слідчого та прокурора, в тому числі щодо внесення відомостей до ЄРДР.

Слідчим суддею питання, що стосуються незаконного затримання особи, у тому числі, що застосування до неї насильства, вирішуються в порядку ст. 206 КПК України, проте, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 та сторона захисту не скористались цим наданим їм правом.

Наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання в м. Запоріжжі, його мешкання разом з матір`ю за адресою реєстрації, на що є посилання в апеляційній скарзі, не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 співпрацює зі слідством, дає показання, завдяки яким було знайдено викрадений телефон та повернуто потерпілому, не спростовують існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України, застосував до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_8 задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 11 грудня 2019 року до 09 лютого 2020 року включно,з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в сумі 153 680 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2, п. 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення, строком на 2 місяці, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: