Справа №468/46/18-к
Провадж.№1-кп/481/44/2020
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000355, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області та проживає у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,
про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

з участю учасників судового провадження: сторін: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , її представника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

встановив:

на початку травня 2016 року ОСОБА_3 спільно із невстановленою особою перебував у АДРЕСА_2 . В той час у них виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме вуликів із бджолосім`ями, які знаходилися у палісаднику на території домоволодіння АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 спільно із невстановленою особою, шляхом вільного доступу проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де з палісадника викрали три вулики типу лежак разом із навощеними рамками у кількості 24 штук у кожному вулику та бджолосім`ями вартістю 2890 гривень кожен, загальною вартістю 8670 гривень, які належать ОСОБА_9 та ОСОБА_6 після чого покинули територію зазначеного домоволодіння та перенесли викрадене майно на околицю с. Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області. У подальшому ОСОБА_3 із невстановленою особою викраденими вуликами розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_9 та ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 8670 гривень.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що вуликів він не викрадав, до інкримінованого йому злочину він не причетний. Хоча підтвердив, що продавав ОСОБА_10 три вулики, які були його дядька. Відповідно проти цивільного позову заперечував.

Попри невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами у справі:

даними у судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення та приведеною до присяги, повідомила, що вони із чоловіком є людьми вже немолодого віку та хворіють. Разом із тим ще займаються бджільництвом та мали декілька вуликів у своєму домоволодінні АДРЕСА_2 . Туди вони часто приїжджають та займаються там своїм господарством. 04 травня 2016 року їй було погано, тому вона попросила чоловіка відвезти її додому у м Баштанка Миколаївської області для того, щоб піти у лікарню. 05 травня 2016 року їй зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила, що у них вкрали вулики (5 штук). Вони із чоловіком поїхали відразу ж у поліцію для того, щоб повідомити про те, а потім поїхали у село. Ввечері приїхали працівники поліції до них у село, все оглянули та склали протокол. Зазначила, що її вулики пофарбовані в різні кольори, у вуликах наявні 24 рамки з вощиною та бджолосім`ями, які вона обов`язково впізнає серед багатьох. У їхньому селі (с. Зелений Клин) більше ніхто бджільництвом не займається. Цивільний позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити, а ОСОБА_3 покарати за вчинене;
даними у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10 , який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 та 385 КК України, та приведеним до присяги, повідомив, що ввечері в один із днів травня місця 2016 року йому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що у нього є вулики на продаж. Вулики знаходяться біля с.Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області. ОСОБА_10 запитав чиї це вулики та чому він їх продає вночі, на що ОСОБА_12 відповів, що вулики належать йому та продає він їх у ночі тому що бджоли можуть пороїтися. ОСОБА_10 погодився придбати вулики (хотів займатися бджільництвом) та на своєму автомобілі з причіпом приїхав на околицю с.Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області, де його чекав ОСОБА_3 разом із невідомим йому чоловіком, які й завантажили йому вулики на причіп. Він розрахувався з ОСОБА_13 (по 1000 гривень за вулик) та поїхав додому. Вулики знаходилися десь близько п`яти метрів від дороги. З дороги їх видно не було. Самі вулики були різнокольоровими та важкими. Одна людина не могла б їх підняти. Через деякий час продав вулики через інтернет. Крім цього, повідомив, що зі слів брата ОСОБА_14 йому стало відомо, що брат ОСОБА_3 хотів «відкупитися» у поліції;

даними у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_15 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 та 385 КК України, та приведеною до присяги, повідомила, що являється дружиною ОСОБА_16 . Після приїзду із навчання вона виявила на подвір`ї вулики. ЇЇ чоловік ОСОБА_17 пояснив, що придбав вказані вулики (три вулики) у ОСОБА_3 біля с.Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області. Згодом її чоловік продав ці вулики через інтернет.

даними у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_18 , який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 та 385 КК України, та приведеним до присяги, повідомив, що працював на посаді дільничного інспектора поліції СДІМ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області. 05.05.2016 до Баштанського ВП надійшла заява від ОСОБА_6 про викрадення вуликів з домоволодіння АДРЕСА_2 . Того дня він перебував у складі слідчо-оперативної групи та разом із іншими виїхав на місце події. На місці слідчим проведено огляд місця події, він проводив подворові обходи, однак інформації про осіб правопорушників СОГ не отримано. Через декілька днів він зустрів свого знайомого ОСОБА_19 , який повідомив, що його брату - ОСОБА_20 декілька днів назад ОСОБА_12 пропонував придбати вулики із бджолами в с. Зелений Клин Баштанського району та ОСОБА_17 їх придбав вночі поблизу села Зелений Клин Баштанського району. ОСОБА_18 повідомив ОСОБА_14 , що в с. Зелений Клин викрали вулики із бджолами та можливо ОСОБА_12 продав саме викрадені вулики. Після отримання інформації про продаж ОСОБА_13 вуликів ОСОБА_10 він ( ОСОБА_18 ) викликав по телефону ОСОБА_3 до відділу поліції для надання пояснень з приводу продажу вуликів ОСОБА_10 . В свою чергу ОСОБА_12 заперечував факт продажу вуликів і повідомив, що йому нічого невідомо з приводу крадіжки вуликів в с. Зелений Клин Баштанського району. Після чого ОСОБА_18 зателефонував ОСОБА_21 (брат ОСОБА_3 ) та запропонував зустрітися і переговорити щодо ОСОБА_3 та крадіжки вуликів. Вони зустрілися в кафе-барі «КАСКАД» в м. Баштанка. В ході розмови ОСОБА_18 повідомив ОСОБА_22 , що ОСОБА_3 бачили місцеві мешканці під час вчинення ним крадіжки вуликів. Після цього ОСОБА_21 запропонував надати кошти щоб він не продовжував пошуки викрадених вуликів та не збирав докази по даній справі. ОСОБА_18 погодився на вказану пропозицію та вони обговорили суму неправомірної вигоди;

даними у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_14 , який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 та 385 КК України, та приведеним до присяги, повідомив, що кінці квітня на початку травня 2016 року він перебував в м. Баштанка та пізно увечері йому зателефонував ОСОБА_12 і запитав номер телефону його брата ОСОБА_16 . Він повідомив йому номер. Наступного дня від свого брата ОСОБА_16 він дізнався, що ОСОБА_12 продав Володимиру 3 вулики біля села Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області. Також свідок вказав, що до подій з викраденням та продажем вуликів він разом із ОСОБА_13 та його дівчиною відпочивав у кафе «КАЗИНО» в м. Баштанка та ОСОБА_12 запропонував йому піти у с. Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області, де у нього є вулики на продаж, ОСОБА_23 поцікавився у ОСОБА_3 кому належать вулики та що треба роботи. ОСОБА_12 відповів, що все розповість по дорозі. Однак, ОСОБА_23 відмовився так як знав, що вуликів у ОСОБА_3 немає та подумав, що останній пропонує здійснити крадіжку. Крім цього, підтвердив те, що на прохання ОСОБА_24 передав кошти ОСОБА_18 за те, що той не повідомляв про причетність ОСОБА_3 до викрадення вуликів;

даними у судовому засіданні показаннями ОСОБА_24 , який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 та 385 КК України, та приведеним до присяги, повідомив, що його брат ОСОБА_3 жодних крадіжок вуликів не вчиняв, а у той вечір він був із ним разом вдома. Гроші пропонував ОСОБА_18 задля його викриття як «хабарника», та підтвердив те, що просив ОСОБА_18 про те, щоб він не повідомляв про те, що до крадіжки вуликів причетний його брат ОСОБА_3 ;
рапортом про прийняття заяви ОСОБА_6 про те, що невідома особа викрала у неї вулики, протоколом про прийняття відповідної заяви потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення від 05 травня 2016 року,
витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджено факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою потерпілої ОСОБА_6 , з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 185 КК України за № 0000355;
даними протоколу огляду місця події від 05 травня 2016 року, складеного слідчим СВ Баштанського ГУНП в Миколаївській області у присутності понятих, спеціаліста та власника домоволодіння ОСОБА_6 , яким підтверджено факт проведення огляду, за згодою власника, домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки було вчинено крадіжку вуликів;
копією технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 , яким встановлено та підтверджено технічні характеристики житлового будинку АДРЕСА_2 ;
згідно ветеринарно-санітарного паспорта пасіки № НОМЕР_1 підтверджено те, що потерпілий ОСОБА_9 має пасіку у кількості 7 бджолиних сімей, яка розташована на його подвір`ї, за адресою: АДРЕСА_2 , тобто займається бджільництвом;
заявою ОСОБА_10 від 13 вересня 2016 року начальнику Баштаснкього ВП ГУНП в Миколаївській області, якою останній добровільно видав працівникам поліції чотири рамки з вуликів, які придбав у травні місяці 2016 року у гр. ОСОБА_3 разом із вуликами поблизу с. Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області;
даними протоколу огляду предмета від 13 вересня 2016 року, складеного слідчим СВ Баштаснького ВП ГУНП в Миколаївській області, у присутності понятих, та фото таблицею до нього, якими підтверджено факт проведення огляду рамок із вуликів, які видав гр. ОСОБА_10 , які зроблені із дерева;
аналітичною довідкою від 03.04.2017 року, наданою оцінювачем ПП «Форкіс-Н» директором ОСОБА_25 , зі стажем роботи більше 20 років (Сертифікат № 38 від 23.05.1995 р.), встановлено, що вартість вулика разом із його складовими (24 рамки) становить 788 гривень;
даними протоколу огляду предмета від 10 березня 2017 року, складеного слідчим СВ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області у присутності понятих з участю потерпілої ОСОБА_6 та фото таблицею до нього, встановлено факт проведення огляду вулика, який знаходяться на території домоволодіння АДРЕСА_2 , який є дерев`яним розмірами: висотою 50-55 см, шириною 54 см, довжиною 84 см. В середині вулика наявні дерев`яні рамки розміром 30х43 см у загальній кількості 24 штуки;
даними протоколу пред`явлення речей для впізнання від 13 жовтня 2017 року, складеного слідчим СВ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області у присутності понятих, потерпілих та свідка ОСОБА_10 , слідчим надано ОСОБА_10 для впізнання три вулики, серед яких останній впізнав на фотознімку третьому зліва на справо, той вулик, який він придбав у гр. ОСОБА_3
постановою слідчого СВ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області від 03 листопада 2017 року, перекваліфіковано склад кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000355 від 05 травня 2016 року з ч.1 ст. 185 КК України на ч.2 ст. 185 КК України за ознакою вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб;
даними протоколу огляду предмета від 22 грудня 2017 року, складеного слідчим СВ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області, у присутності понятих з участю власника ОСОБА_6 , та фот таблицею до нього, підтверджено факт проведення огляду вулика, який знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_2 , та встановлено його вагу, яка становить 50 кг.;
довідкою голови Миколаївського міського товариства бджолярів № 2017/09 від 20.12.2017 року, встановлено, що середня ринкова вартість одного двадцяти чотирьох рамкового вулику, типу лежак, з навощеними рамками та бджолосім`єю станом на 05.05.2016 року складала 2890 гривень.
Усі, надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст.91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

Суд вважає, що показання, надані свідками: ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_18 є логічними, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом.

Так, свідком ОСОБА_27 підтверджено те, що ОСОБА_3 пропонував останньому піти у с. Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області, де у нього є вулики на продаж. Свідком ОСОБА_10 у доповнення показань ОСОБА_14 підтверджено те, що ОСОБА_3 продав йому три вулики. Дружиною ОСОБА_10 свідком ОСОБА_15 підтверджено те, що у них на подвір`ї домоволодіння за місцем їх проживання були три вулики, які, зі слів її чоловіка свідка ОСОБА_10 він купив у ОСОБА_3 .

Крім цього, свідком ОСОБА_18 підтверджено те, що брат ОСОБА_3 . ОСОБА_24 пропонував йому неправомірну вигоду за те, щоб він не повідомляв слідчому про те, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку вуликів, що також підтверджується дослідженим у судовому засіданні вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2016 року, який набрав законної сили та підтверджено показаннями свідка ОСОБА_24 про те, що він просив ОСОБА_18 не повідомляти про причетність його брата ОСОБА_3 до крадіжки вуликів із с. Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області.

Суд вважає безпідставними твердження прокурора про порушення судом принципу змагальності при розгляді даного кримінального провадження при допиті у судовому засіданні свідка ОСОБА_24 , якого не було допитано на досудовому розслідуванні, та порушенні вимог ст. 290 КПК України, при цьому, зважаючи на таке.

Так, згідно з ч. 12 ст. 290 КПК, якщо сторона кримінального провадження не здійснила відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Відповідно до ч. 6 ст. 290 КПК сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Тобто виникнення обов`язку сторони захисту щодо відкриття матеріалів кримінального провадження прямо пов`язане із наявністю відповідного запиту від прокурора.
Проте у цьому кримінальному провадженні відсутні будь-які докази того, що прокурор звертався із таким запитом до сторони захисту чи до суду.
Крім цього, згідно з положеннями ч. 6 ст. 290 КПК матеріалами, до яких сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином, є лише будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них. А з огляду на вимоги ст. 23 КПК показання учасників кримінального провадження суд отримує усно і може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. До того ж КПК не зобов`язує сторону захисту фіксувати будь-яким чином показання свідків захисту під час досудового розслідування.

Окрім того, вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2016 року, який набрав законної сили та підтверджено показаннями свідка ОСОБА_24 про те, що він просив ОСОБА_18 не повідомляти про причетність його брата ОСОБА_3 до крадіжки вуликів із с. Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області. Тобто стороні обвинувачення було відомо про можливість участі у судовому розгляді та надання показань ОСОБА_24 (братом обвинуваченого ОСОБА_3 ) як свідком у цьому кримінальному провадженні.
А тому відсутні будь-які підстави для застосування положень ч. 12 ст. 290 КПК щодо показань свідка ОСОБА_24 , наданих під час допиту, проведеного в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту.
Разом з тим, судом критично оцінюються показання свідка ОСОБА_24 з приводу «алібі» ОСОБА_3 , а саме того, що у вечір вчинення крадіжки вуликів із с. Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області, обвинувачений ОСОБА_3 був із ним вдома, оскільки по перше стороною обвинувачення не встановлено точної дати вчинення такого злочину, тому твердження свідка про те, що обвинувачений був вдома у кожен вечір початку травня місця 2016 року є сумнівними. Крім цього, свідок ОСОБА_24 є близькою особою обвинуваченого ОСОБА_3 , а відтак суд розцінює такі показання свідка як засіб забезпечення уникнення покарання останнього за вчинення ним злочину.

Суд приймає до уваги та визнає належним та допустимим доказом протокол огляду місця події від 05 травня 2016 року, оскільки такий огляд було проведено слідчим у чіткій відповідності із вимогами ст. 237 КПК України, без порушень та без застережень будь-кого із учасників такої процесуальної дії.

Крім того, суд приймає до уваги та визнає належними та допустимими доказами протоколи огляду предметів від 13 вересня 2016 року, 10 березня 2017 року, 22 грудня 2017 року, як такі, які були проведені у чіткій відповідності із вимогами ст. 237 КПК України, без зауважень та без застережень.

Вартість викраденого майна, суд вважає доведеною належними та допустимими доказами (довідкою голови Миколаївського міського товариства бджолярів № 2017/09 від 20.12.2017 року), дійсність та достовірність якої сторонами кримінального провадження не оспорювалася та із якою погодились учасники судового провадження. Крім цього, суд надає віри такій довідці та роботі Миколаївського міського товариства бджолярів, які, як ніхто інший, знають та можуть встановити вартість вулика та його складових.
Більше того, судом встановлено та підтверджено документально те, що у даному кримінальному провадженні постановою слідчого СВ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області від 08.12.2017 року була призначена товарознавча експертиза, проте експертом така не проведена у зв`язку з відсутністю методичних рекомендацій щодо розрахунку вартості бджолиних вуликів разом із рамками та бджолосім`ями.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд не бере до уваги твердження обвинуваченого про те, що він не причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та те, що вулики, які він продавав належать його дядькові, оскільки таке не доводиться жодними доказами та є на думку суду, способом захисту останнього від пред`явленого обвинувачення задля можливості уникнення покарання за вчинення інкримінованого злочину. Такі доводи сторони захисту не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються наведеними вище доказами по справі, зокрема, показаннями свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , протоколом огляду місця події, протоколами огляду предметів та іншими, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, визнані судом належними та допустимими.

Будь-яких клопотань зі сторони захисту про визнання таких доказів неналежними чи недопустимими до суду не надходило.

Доводи сторони захисту про безпідставність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст. 185 КК України із кваліфікуючою ознакою вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, судом також до уваги не беруться, оскільки таке спростовано у судовому засіданні: показами потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила про те, що вулики є важкими (їх вага становить близько 50 кг), тому одна людина їх підняти не може, показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив те, що у момент продажу ОСОБА_3 йому вуликів поблизу с. Зелений Клин Баштанського району Миколаївської області, останній був не один, а із невідомим йому чоловіком, а також протоколом огляду предмета (вулика), яким підтверджено вагу вулика, яка становить 50 кг, що об`єктивно свідчить про неможливість викрадення вуликів однією людиною.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, та вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_3 на початку травня 2016 року спільно із невстановленою особою шляхом вільного доступу із території домоволодіння АДРЕСА_2 трьох вуликів вартістю 8670 гривень, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Відтак, судом враховується, що згідно матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 та досудової доповіді, останній зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , по місцю проживання характеризується посередньо, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не знаходиться, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обстави, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, при призначенні покарання ОСОБА_3 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке не є тяжким, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене порушення

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_3 є особою молодого віку, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та тяжких наслідків вчиненого ним злочину, вчинення останнім кримінального правопорушення вперше, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України, ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановленням при цьому іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.».

Крім цього, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд не знаходить підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України чи його виправдання.

Ухвалюючи рішення за цивільним позовом потерпілих: ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд дійшов до такого висновку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілі звернулися до ОСОБА_3 з цивільним позовом в межах кримінального провадження, яким просить стягнути із ОСОБА_3 в його користь матеріальну шкоду в розмірі 58470 гривень та по 10000 гривень моральної шкоди кожному.

На обґрунтування спричинених матеріальних збитків позивачі посилаються на: довідку Управління агропромислового розвитку райдержадміністрації № 116/01-10 від 03.11.2017 року, відповідно до якої встановлено, що у середньому на півдні України з 1 вулика за сезон збирають 50 кг меду; додатку до згаданої довідки, яким встановлено упущену вигоду потерпілих від недоотримання прибутку від пасіки, що становить за два роки: 2016 та 2017 роки 40750 гривень, а також сума вощини за 2016 рік становить 1700 гривень; довідкою голови Миколаївського міського товариства бджолярів № 2017/10 від 20.12.2017 року, якою підтверджено середню вартість одного двадцяти чотирьох рамкового вулику, типу лежак, з навощеними рамками та бджолосім`єю, яка становить 2890 гривень станом на 05.05.2016 року, а станом на травень 217 року 3100 гривень, а також документи, що підтверджують проїзд у м. Миколаїв Миколаївської області для збирання відповідних документів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
При цьому, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.
Потерпілими до суду на підтвердження упущеної ними вигоди від крадіжки вуликів надано довідку Управління агропромислового розвитку райдержадміністрації № 116/01-10 від 03.11.2017 року, відповідно до якої встановлено, що у середньому на півдні України з 1 вулика за сезон збирають 50 кг меду; додатку до згаданої довідки, яким встановлено упущену вигоду потерпілих від недоотримання прибутку від пасіки, що становить за два роки: 2016 та 2017 роки 40750 гривень, а також сума вощини за 2016 рік становить 1700 гривень. Разом з тим не надано жодних доказів про те, що у попередні роки вони дійсно займалися реалізацією продукції від пасіки та отримували дохід від такої реалізації.

Відтак, проаналізувавши усі надані потерпілою стороною докази на підтвердження понесеної від злочину шкоди, надавши їм оцінку, суд вважає за необхідне цивільний позов у цій частині задовольнити частково, а саме, враховуючи принцип змагальності при розгляді справи у суді, та обов`язку сторін у поданні суду доказів на підтвердження тих чи інших обставин, задовольнити вимоги потерпілих щодо відшкодування їм вартості трьох вуликів із усіма складовими, а у іншій частині (витрати на проїзд, збитки ще за два інших вулика, які не ставляться у вину обвинуваченому та упущеної вигоди від реалізації продукції від пасіки) необхідно відмовити.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 на користь потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_28 8670,00 гривень матеріальної шкоди (вартість трьох вуликів типу лежак разом із навощеними рамками у кількості 24 штук у кожному вулику та бджолосім`ями).
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілі звернулися до ОСОБА_3 з цивільними позовами в межах кримінального провадження, якими просять стягнути із ОСОБА_3 в їх користь по 10000 гривень моральної шкоди кожному. Свої вимоги мотивують тим, що своїми діями ОСОБА_3 заподіяв їм душевних страждань, так як вони є людьми вже не молодими, бджільництво для них є не тільки засобом для додаткового заробітку, а й способом їхнього життя, яким вони вже довго та професійно займаються. Внаслідок викрадення у них вуликів, було порушено їх звичний спосіб життя, до цього часу відчувають емоційний стрес, який супроводжується приниженням їх гідності, тривоги, страху, що значно впливає на їхнє здоров`я.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих, суд враховує їх переживання після скоєного, ті зміни, які відбулися із їх психологічним станом та станом їхнього здоров`я, ті негативні емоції, які їм доводиться переживати і до теперішнього часу. Враховуючи викладене, аналізуючи обставини вчинення злочину, суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 на користь потерпілих моральну шкоду в розмірі 3000 гривень кожному.

Судом також враховується, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 03 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 01 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_9 8670 (вісім тисяч шістсот сімдесят) гривень матеріальної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_9 по 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок моральної шкоди кожному.

Речові докази: чотири рамки від вуликів, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області, повернути законному володільцю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1