ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/220/20 Справа № 195/860/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 10 квітня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Староможарово Зачепилівського району Харківської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.
Так, 09.04.2019 близько 23.10 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з неповнолітнім ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився у приміщенні сторожа тракторної бригади ТОВ Заповіт Ілліча, розташованому по вул. Зої Космодем`янської в с.Тарасівка Томаківського району Дніпропетровської області, де у ОСОБА_5 виник конфлікт з останнім, в ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в цей же день, тобто 09.04.2019, приблизно о 23.10 год., знаходячись у приміщенні сторожа тракторної бригади ТОВ Заповіт Ілліча, розташованому по вул. Зої Космодем`янської, б/н в с.Тарасівка Томаківського району Дніпропетровської області, утримуючи двома руками пневматичну гвинтівку МР-512, здійснив один прицільний постріл, з відстані близько до одного метра, в область лівої скроні ОСОБА_9 , тобто в місце розташування життєво важливих органів.
В результаті спричиненого пострілу та нанесеного поранення відповідно до висновку експерта № 60-Е-У від 23.05.2019 в ОСОБА_9 виявлене тілесне ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми проникаюче кульове сліпе поранення лівої скроневої області з ушкодженням лівої скроневої кістки (наскірзний дефект кісткової тканини), мозкових оболонок, головного мозку скроневої і потиличної часток лівої півкулі. Виявлене тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник вважає, що вирок є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення. Захисник зазначає, що ОСОБА_5 визнав свою вину в повному обсязі та щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має стійкі соціальні зв`язки, проживає з матір`ю, яка перебуває на його утриманні, з потерпілою примирився, шкоду відшкодував, але ці обставини судом при призначненнні покарання належним чином не враховані. Захисник вважає, що з урахуванням усіх характеристик та обставин у провадженні, суд першої інстанції мав можливість й законні підстави призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, та звільнити від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку.
В заперечені на апеляційну скаргу прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого та вирок залишити без змін. Обґрунтовуючи заперечення прокурор зазначає, що доводи захисника про суворість призначеного покарання є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи є характеристика за місцем проживання обвинуваченого, яка характеризує його посередньо, про що й зазначено у вироку. Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять жодної інформації про примирення ОСОБА_5 з потерпілим та відшкодування завданої злочином шкоди та стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин, тоді як в судовому засіданні представник потерпілого просила призначити обвинуваченому суворе покарання, та жодних висловлень чи заяв про примирення та відшкодування шкоди не зазначала.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, які визнавались обвинуваченим в судовому засіданні, та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Разом із цим, як видно зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченному санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким, характер, спосіб, та конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який має середню освіту, неодружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, міцних соціальних зв`язків не має.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.
В якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_5 призначене в межах санкції інкримінованого злочину на мінімальний строк, з реальним його відбуттям, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має.
Твердження захисника про те, що обвинувачений примирився з потерпілою та завдану шкоду відшкодував є необгрунтованими та нічим не підтвердженними, адже жодних заяв про примирення та відшкодування шкоди матеріали провадження не містять та, як видно з журналу та технічного запису судового засідання, представник малолітнього потерпілого в судовому засіданні суду першої інстанції просила обвинуваченого покарати суворо.
Посилання захисника в скарзі на те, що суд не в повній мірі врахував щире каяття обвинуваченого, є безпідставним, оскільки, як вказано вище, цю обставину, при визначенні розміру і виду покарання судом першої інстанції, було визнано як пом`якшуючу. Щодо вказаних адвокатом доводів про неврахування судом визнання вини обвинуваченим та активне сприяння розкриттю злочину, то ці обставини судом враховано при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_5 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки, на переконання колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, та підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України, не убачається.
З огляду на вище наведене, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, оскільки призначене покарання є законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, та не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, у зв`язку з чим вирок необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4