Провадження № 1-кс/947/7543/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000211, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження.
У слідчого управління ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 203-2 КК України.

23.03.2020 на адресу СУ ГУНП в Одеській області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого в ОВС 1 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області про те, що невстановлені особи організували мережу незаконних гральних закладів на території Одеської області, які функціонують по теперішній час.

В ході проведення досудового розслідування було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які надали показання про те, що ними було неодноразово здійснено відвідування гральних закладів на території міста Одеси, які здійснюють свою незаконну діяльність шляхом ретельної конспірації.

Також, під час проведення досудового розслідування, в якості свідків було також допитано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які постійно проживають по сусідству із квартирою, на території якої невстановленими особами організовано незаконну діяльність грального закладу.

На виконання доручення в порядку ст. 40 КПК України, працівниками ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області було установлено, що на території м. Одеса на теперішній час також здійснюється незаконна діяльність гральних закладів, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання вимог Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», протокольного рішення наради керівництва Національної поліції України від 02.12.2016, наказу Голови національної поліції України від 02.12.2016 №1259 «Про організацію та проведення заходів щодо протидії кримінальним правопорушенням у сфері грального бізнесу», з метою вжиття ефективних заходів із протидії гральному бізнесу, у досудового розслідування виникла необхідність у проведенні обшуку за місцем здійснення незаконної діяльності гральних закладів, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, 29.05.2020, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук за місцем здійснення незаконної гральної діяльності, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено зазначені у клопотанні речі та документи.

2.Обґрунтування поданого клопотання.
За результатами проведення огляду вказаних вилучених предметів та документів встановлено, що вони мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, та містять відомості, які мають доказове значення, у зв`язку з чим, мають бути визнані в якості речових доказів, та долучені до матеріалів вказаного кримінального провадження.

Також встановлено, що меблі, та інші речі, які були вилучені в ході проведення вказаного вище обшуку використовувались невстановленими особами, з метою створення комфортних умов для відвідувачів незаконних гральних закладів, тобто є предметами, які використовувались під час вчинення вказаного злочину, у зв`язку з чим, з метою проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Підставою тимчасового вилучення майна згідно п.1 ч. 2 ст. 167 КПК України, є те, що вищевказані речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Завданням арешту майна - вищевказаних речей, є запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою накладення арешту згідно п. 1, п. 11 ч. 2 ст. 170 КПК України, на вищевказані предмети, є збереження речових доказів якими вони є, та мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та їх арешт потрібен для позбавлення власників можливості відчужувати вказане майно, або псування, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, що в свою чергу в подальшому унеможливить прийняття законного та об`єктивного рішення.

3. Позиції учасників з приводу порядку розгляду даного клопотання.
Від слідчого надійшла заява, в якій останній зазначив, що просить проводити розгляд поданого ним клопотання за його відсутності, в зв`язку з необхідністю проведення невідкладних слідчих дій, а також службовою завантаженістю. Згідно такої заяви, подане слідчим клопотання він підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

В частині власника вилученого майна, слідчий суддя враховує, що згідно означеної заяви слідчого, встановити таку особу не вдалося, при цьому при проведенні обшуку присутні особи зазначали, що не мають будь-якого відношення до вилученого майна.

4. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

4.1. Щодо порядку розгляду даного клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя зазначає, що означеними нормами КПК України не передбачено заборони здійснювати розгляд клопотання про арешт майна за відсутності прокурора та слідчого, а також інших зацікавлених осіб (власника/володільця).

Відтак, оскільки від слідчого надійшла заява про розгляд поданого клопотання за його відсутності, беручи до уваги, що встановити власника такого майна не виявилося за можливе, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність розгляду такого клопотання за відсутності вказаних осіб.
4.2. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 3 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

4.3. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Так, згідно клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, дане кримінальне провадження здійснюється за фактом можливого здійснення незаконної діяльності гральних закладів, в тому числі за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 33.

Відтак, оскільки вилучені за вказаною адресою в ході проведення санкціонованого обшуку речі та документи можуть містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, містити слідові інформацію, використовуватися як знаряддя (засоби) можливого вчинення такого кримінального правопорушення, а також бути набутими кримінально-протиправним шляхом, слідчий суддя приходить до переконання про відповідність таких речей та документів критеріям речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За таких обставин, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), а також забезпечення подальшого проведення відповідних експертних досліджень з таким майном.

4.4. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучені речі та документи відповідають критеріям речових доказів (є доказом), а тому можуть використовуватися на підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України за обставинами даного кримінального провадження.
Відтак, на думку слідчого судді, на теперішній час об`єктивно існує необхідність в запобіганні можливому пошкодженні, псуванні чи знищенні такого майна, що призведе до втрати доказів та унеможливить досягнення завдань кримінального провадження.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.
Відтак, з метою забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), й наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні речі зокрема.
4.5. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності на теперішній час не встановлених осіб, пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
4.6. Висновки слідчого судді.
За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000211, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України задовольнити.
Накласти арешт на речі та документи, які 29.05.2020 були вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-Крісла у кількості 16 штук;
-Столи у кількості 15 штук;
-Монітори у кількості 17 штук;
-Системні блоки у кількості 16 штук, із наступними серійними номерами: 01004844, 01008947, 01002425, 01009049, 01009157, 01004867, 01010169, 01009648, 01004924, 01004823, 0101681, 01003732, 01009013, 01004636, 01001545, 01010398;
-Грошові кошти у розмірі 130 гривень;
-Чорнові записи;
-Клавіатури у кількості 16 штук;
-Мишки у кількості 14 штук, що передбачає собою заборону відчуження такого майна.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1