Справа № 301/1650/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/651/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 , начальника Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_11 ,

обвинувачених: ОСОБА_10 ОСОБА_9 ,

їх захисників адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначено йому покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначено йому покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_6 - задоволено частково.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином 307 195 ( триста сім тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень.
Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.
Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання з судовими витратами і речовими доказами.
Згідно з вироком, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у кінці грудня 2017 року, погодившись на виконання замовлення, від невстановленої слідством особи, відомості про яку виділено в інше кримінальне провадження № 0000630 від 09.07.2018 щодо знищення чужого майна, а саме: автомобіля марки «AUDI Q7», темно-синього кольору державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 шляхом підпалу, за винагороду, неодноразово зустрічаючись з невстановленою слідством особою в кафе «Оскар» по вул.Білецькій в м.Іршава, розподіливши між ними ролі, відповідно до яких ОСОБА_9 повинен був показати місце проживання ОСОБА_6 , знаходження автомобіля, заздалегідь придбати нафтопродукт - бензин, відвести ОСОБА_10 до місця вчинення злочину, спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки викриття їх злочинної діяльності сторонніми особами попередити про це ОСОБА_10 , а останній повинен був залишити свій мобільний телефон в кафе «Оскар», з метою уникнення з`єднання мобільного зв`язку, облити вищевказаний автомобіль заздалегідь заготовленим ОСОБА_9 нафтопродуктом - бензином та підпалити його, а потім разом залишити місце скоєння злочину та в подальшому отримати грошову винагороду від невстановленої слідством особи.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_10 29.12.2017 близько 04 години 00 хвилин, діючи в межах спільної злочинної змови, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , місце розташування якого напередодні йому показав ОСОБА_9 , до якого він приїхав разом з ОСОБА_9 на автомобілі останнього, в салоні якого вже в пластиковій каністрі знаходились нафтопродукти, заздалегідь придбані ОСОБА_9 , який у цей час, діючи згідно розподілених ролей, перебуваючи в салоні автомобіля неподалік біля будинку, залишився спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки викриття злочинної діяльності сторонніми особами попередити про це ОСОБА_10 , останній взявши каністру з нафтопродуктами із салону автомобіля зайшов на територію вищевказаного дворогосподарства, де проживає ОСОБА_6 , який в цей час знаходився разом з сім`єю в житловому будинку, після чого останній, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підійшов до гаражного приміщення без обладнаних воріт маючи при собі пластмасову каністру ємкістю 10 літрів, облив пальним передню частину автомобіля марки «AUDI Q7», темно-синього кольору державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , підпалив облиту рідину сірником та вийшов з дворогосподарства, сівши в автомобіль ОСОБА_9 і разом залишили місце скоєння злочину та в подальшому ОСОБА_10 отримав грошову винагороду від невстановленої слідством особи в розмірі 500 доларів США.
Згідно з висновком судового пожежо-технічного експерта виробів № 12/25 від 15.03.2018 року ймовірною причиною виникнення вогню в автомобілі марки «AUDI Q7», темно-синього кольору, державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 , є занесення стороннього джерела запалювання (сірник, свічка, запальничка, факел) на горючу рідину (нафтопродукти (бензин, гас, дизельне паливо) нанесену на горючі матеріали транспортного засобу. Осередок пожежі розташований на транспортному засобі марки «AUDI Q7», державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , а саме в передній частині автомобіля між лобовим склом та моторним відсіком.
Внаслідок вчиненого підпалу, автомобіль повністю вигорів та був знищений, чим згідно з висновком вартості колісного транспортного засобу від 14.03.2018 року потерпілому ОСОБА_6 заподіяно матеріальної шкоди на суму 307 195 гривень 00 копійок.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, потерпілий ОСОБА_6 , начальник Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Потерпілий у своїй апеляційній скарзі просить вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року в частині призначення ОСОБА_9 покарання та стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок. Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років. Стягнути зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у сумі 40 000 грн. У решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпілий ОСОБА_6 покликається на те, що усупереч вимогам закону суд першої інстанції у вироку не зазначив обставини, які обтяжують покарання, зокрема вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, не зазначив чому не призначено більш суворий вид покарання.
Поряд з тим, потерпілий звертає увагу на те, що він наполягав на призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 найсуворішого покарання у виді ізоляції від суспільства.
Окрім цього, на його переконання, задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн., суд першої інстанції не навів жодних підстав, якими він керувався при призначенні саме такої суми.
Начальник Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини провадження та доведеності винуватості обвинувачених, кваліфікації їх дій, просить вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року в частині, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Відповідно до положень ч.1 ст.407 КПК України ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.194 КПК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що призначене судом обвинуваченому ОСОБА_9 покарання не сприятиме його виправленню, таке, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема, на його переконання, поза увагою суду залишились тяжкість вчиненого обвинуваченими злочину, а також його суспільна небезпечність, те, що саме ОСОБА_9 був ініціатором вчинення злочину, шкоду потерпілому не відшкодував, вину не визнав і судом не встановлено жодної пом`якшуючої обставини.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року в частині визнання винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, призначення йому покарання, стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди в користь потерпілого ОСОБА_6 , стягнення з нього в користь держави витрат за проведення судових експертиз. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.194 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що оскаржуваний вирок в частині відносно ОСОБА_9 є незаконним та необґрунтованим через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неповноту і однобічність судового слідства.

На переконання захисника, пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за ч.2 ст.194 КК України не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх належних достовірних та допустимих доказів на доведення його участі у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано і під час судового слідства не виявлено.

Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні вимоги та заперечили проти апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , думку обвинувачених та захисників, зокрема адвоката ОСОБА_8 на підтримання поданої нею в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційної скарги, яка заперечила апеляційні вимоги потерпілого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи, що ніким не оспорюється.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 підтримав апеляційні вимоги його захисника та, як і в суді першої інстанції, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_9 своєї вини, на переконання колегії суддів апеляційного суду, така підтверджується визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , які є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими здобутими в межах кримінального провадження доказами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 визнав вину у вчиненні інкримінованого злочину та детально пояснив, що в кінці грудня 2017 року знайомий запропонував йому за гроші спалити автомобіль марки «AUDI». В свою чергу, ОСОБА_9 показав йому будинок, де він має спалити автомобіль, та разом з останнім вони поїхали на «АЗС» в с.Білки Іршавського району, де ОСОБА_9 придбав бензин, який налив у каністру. Протягом чотирьох днів у нічний час доби вони приїздили до будинку потерпілого, однак підпалити автомобіль їм не вдавалося. 28 грудня 2017 року, приїхавши під будинок потерпілого за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 дав ОСОБА_10 каністру з сумішшю та від`їхав від будинку, а він зайшов на подвір`я, зачинив собаку у вольєрі, та вилив бензин на лобове скло автомобіля «AUDI Q7», що знаходився в гаражі без дверей, поставив каністру на автомобіль, кинув підпалений сірник і запалив машину. Після чого побіг на місце, де його чекав ОСОБА_9 . Через два дні йому зателефонував знайомий, який при зустрічі дав йому 500 доларів США та пообіцяв, що спише його борг в 15000 грн.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку доказах, зокрема і на показаннях обвинуваченого ОСОБА_10 . Як встановлено судом апеляційної інстанції, обвинувачені не перебували у неприязних відносинах, а тому жодних підстав оговорювати ОСОБА_9 у ОСОБА_10 немає.

Визнавальні показання ОСОБА_10 щодо причетності останнього та ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого злочину узгоджуються також з: показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про обставини підпалу автомобіля; протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або такого, що готується) від 29.12.2017 року (т.1 а.п.9-10), протоколом огляду місця події від 29.12.2017 року з фототаблицею, з якого вбачається, що кримінальне правопорушення було вчинено на території дворогосподарства потерпілого ОСОБА_6 . Під час огляду місця події було оглянуте дворогосподарство в АДРЕСА_3 , де всередині гаражного приміщення виявлено та вилучено обгорівший автомобіль марки «AUDI Q7», зразки пожежного сміття, оплавленого скла автомобіля та виконано і вилучено змиви з рами та заднього правого крила автомобіля ( т.1 а.п. 12-19); актом про пожежу від 29.12.2017 року ( т.1 а.п. 59); звітом про причину виникнення пожежі з фототаблицею, відповідно до якого пожежа сталася приблизно 03 год. 30 хв. 29.12.2017 року в легковому автомобілі марки «AUDI Q7» 2008 року випуску на чеській реєстрації номер НОМЕР_1 , який знаходився в гаражі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Осередком пожежі став вказаний автомобіль, причиною виникнення пожежі став підпал автомобіля невідомою особою, яка згідно із записом камер відеоспостереження занесла джерело запалювання до даного автомобіля ( т.1 а.п. 60-62); фотозображеннями, зробленими з відеозапису з камер відеоспостереження біля будинку потерпілого ОСОБА_6 від 26 та 28.12.2017 року (т.1 а.п. 65-83); протоколом дослідження інформації отриманої при застосуванні технічних засобів від 15.01.2018 року (т.1 а.п. 85-86); висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 7/7 від 14.02.2018 року ( т.1 а.п. 131-141); висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 7/8 від 15.02.2018 року (т.1 а.п. 147-156); висновком судового пожежо-технічного експерта виробів № 12/25 від 15.03.2018 року, згідно з яким ймовірною причиною виникнення вогню в автомобілі марки «AUDI Q7», темно-синього кольору, державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 , є занесення стороннього джерела запалювання (сірник, свічка, запальничка, факел) на горючу рідину (нафтопродукти (бензин, гас, дизельне паливо) нанесену на горючі матеріали транспортного засобу. Осередок пожежі розташований на транспортному засобі марки «AUDI Q7», державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , а саме: в передній частині автомобіля між лобовим склом та моторним відсіком (т.1 а.п. 165-179); висновком про вартість колісного транспортного засобу від 14.03.2018 року ( т.1 а.п. 192); протоколом проведення слідчого експерименту від 18.04.2018 року з ОСОБА_10 , проведеним на запис за допомогою відеокамери «Сanon» ( т.2 а.п. 3-6) та відезаписом ( Т.2 а.п. 3-6), згідно яких обвинувачений ОСОБА_10 показав свої дії під час скоєння ним підпалу автомобіля потерпілого; протоколом обшуку дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_10 , від 18.04.2018 року ( т.2 а.п. 22-25); висновком судової портретної експертизи № 1/157 від 07.06.2018 року ( т.2 а.п. 55-90); відеозаписом з камер відеоспостереження з місця події ( т.2 а.п. 81); протоколами дослідження інформації отриманої при застосуванні технічних засобів від 09.07.2018 року ( т.3 а.п. 48-50, 57-58).

Наведене спростовує твердження ОСОБА_9 та його адвоката про відсутність доказів його винуватості у вчиненні злочину, а інші доводи апеляційної скарги його захисника не підтверджуються матеріалами справи, не впливають на правильність висновків суду і законність прийнятого ним рішення.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі й тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким злочином, конкретні обставини скоєного, його роль у вчиненому, наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Водночас, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання врахував дані про особу винного, який раніше не судимий (т.2 а.п. 133), за місцем проживання характеризується позитивно (т.2 а.п. 131), згідно з довідкою про склад сім`ї одружений та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей ( т.2 а.п.132), на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває (т.2 а.п.130).
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення винного без реального відбування ним призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та призначив йому максимальний іспитовий строк, передбачений цією нормою закону.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, який у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
На думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визначив належну до відшкодування із обвинуваченого ОСОБА_9 суму морального відшкодування, взявши до уваги особу обвинуваченого, його матеріальне становище.
Колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума морального відшкодування в розмірі 15 000 грн. із ОСОБА_9 на користь потерпілого є цілком розумною, співмірною і справедливою, відповідає характеру вчиненого злочину і враховує в достатньому обсязі зміст та глибину спричинених потерпілому моральних страждань за наведених обставин провадження.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено, відтак підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку немає.
Ураховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а отже апеляційні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без змін, апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , начальника Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4