Справа № 154/1803/20 Провадження №11-сс/802/401/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,

володільця майна ОСОБА_6 ,
представника володільця майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000430 за апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 червня 2020 року про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Володимир-Волинського міського суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000430 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.240 КК України.
Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 червня 2020 року клопотання задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером №:00:001:0575 із забороною користуватися нею, зокрема здійснення будь яких робіт пов`язаних з видобуванням піску, та його реалізацію.
В поданій апеляційній скарзі володілець майна вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовити.
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, володільця майна та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Дані вимоги закону слідчим суддею при винесенні ухвали про накладення арешту на майно не були в повній мірі дотримані.
Так відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на майно і доводили доцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження суду не наведено, як і не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки це майно з обігу не вилучено, відсутні достатні відомості того, що майно на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом чи є предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст.240 КК України.
У зв`язку з неявкою слідчого та прокурора в судові засідання, як в суд першої інстанції, так і в суд апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення клопотання про накладення арешту на майно не підтримала та не довела законних підстав, які б слугували підставою для накладення арешту на майно.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя передчасно прийшов до висновку про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, а тому у задоволенні клопотання слідчого про арешт цього майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 червня 2020 року про накладення арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000430 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.240 КК України відмовити.
Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: