ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 623/4772/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1852/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх потерпілих, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 12 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черкаське Слов`янського району Донецької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 22.11.2019 року Краматорським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за новим вироком та за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 22.11.2019 року, остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Зараховано у строк відбуття покарання за цим вироком частину покарання, яка відбута ОСОБА_7 за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 22.11.2019 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати відповідно до вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.12.2019 року з дня затримання з 23 січня 2019 року.
Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 о 15 годині 14 хвилин 23.11.2018 року, з метою здійснення купівлі дитячого одягу, зайшов до приміщення магазину одягу «Лайм», який розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм вул. Соборна б. 45, де пройшовши по торгівельному залу, побачив підсобне приміщення вказаного магазину, на якому були відсутні будь-які засоби для уникнення вільного доступу сторонніх осіб. Зайшовши до вказаного підсобного приміщення, ОСОБА_7 побачив розташовані на полиці чотири жіночі сумки, після чого, таємно дістав з жіночих сумок грошові кошти у сумі 1212 грн., які належали ОСОБА_9 , 1246 грн., які належали ОСОБА_10 , 130 грн., які належали ОСОБА_11 та 547 грн., які належали ОСОБА_12 , чим спричинив матеріальну шкоду потерпілим на загальну суму 3135 грн.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування вироку в частині призначеного покарання, обравши йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, ОСОБА_7 зазначив, що оскільки він визнає свою вину у скоєному, щиро розкаюючись при цьому, має поганий стан здоров`я та малолітню дитину, яка знаходиться на його утриманні, вважає за можливе пом`якшити призначене покарання, зменшивши його строк.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюється, докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого щодо пом`якшення йому покарання то, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, особу ОСОБА_7 , який є особою раніше неодноразово судимою, будучи особою працездатного віку ніде не працює, перебуває на обліку в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорськ» Донецької області з 12.11.2002 року з діагнозом: синдром залежності від вживання наркотичних речовин, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом органічний астенічний розлад, однак згідно висновку експерта на момент вчинення злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, за місцем мешкання характеризується формально задовільно, а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 визнано рецидив злочинів.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому строк відбування покарання в межах санкції інкримінованої статті. При цьому було враховано положення ч.4 ст. 70 КК України та шляхом часткового складення покарання за цим вироком та попереднім, остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів під час перегляду судового рішення, не змогла залишити поза увагою факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 чотирьох судимостей, в тому числі і за злочини проти власності, що свідчить про його стійку направленість на злочинну діяльність.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 проблем зі здоров`ям та малолітньої дитини не є обов`язковою та безумовною підставою для пом`якшення останньому покарання, оскільки ці факти не стримували останнього від неодноразового вчинення ним кримінальних правопорушень протягом тривалого часу.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Доводи апеляційної скарги про можливість пом`якшення обвинуваченому покарання через визнання ним вини та каяття у вчиненому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ___________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4