Номер провадження: 11-сс/813/1034/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників підозрюваної адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2020 року про арешт майна у кримінальному провадження №0000670, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000670, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України та накладено арешт на вилучене майно, а саме: грошові кошти в сумі 2500 доларів США, номіналом по 100 доларів США кожна, мобільний телефон марки «Xiomi», який належить підозрюваній ОСОБА_12 та змиви з правої та лівої рук, з забороною користування та розпоряджатися зазначеним майном.
Своє рішення про накладення арешту на зазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що вилучені грошові кошти є неправомірною вигодою, в отриманні якої підозрюється ОСОБА_9 , а мобільний телефон, який належить підозрюваній може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. Також вилучені речі постановою слідчого від 04.06.2020 року визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню. На думку слідчого судді існує необхідність в забезпеченні збереження речових доказів.
Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник підозрюваної ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна в повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що до протоколу обшуку не додано матеріали відеофіксації, що є прямим порушенням абз. 2 ч.2 ст. 104 КПК України та свідчить про неналежність такого доказу. Вказує, що під час розгляду клопотання захисниками підозрюваної заявлялось клопотання про дослідження відеозапису обшуку проведеного відповідно до протоколу від 03.06.2020 року, проте таке клопотання було залишено без задоволення. Грошові кошти та мобільний телефон було вилучено в порушення вимог кримінального процесуального закону не з обшукуваного автомобіля, а безпосередньо у ОСОБА_9 та остання була позбавлена можливості спілкування з захисником, що свідчить про порушення її права на захист. Зазначає, що ОСОБА_9 не було роз`яснено її права і до клопотання про арешт тимчасово вилученого майна слідчим не додано ухвали слідчого судді про надання на проведення обшуку постановленої в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно з п.1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскаржуваної ухвали.
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000670, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, а саме за фактом одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.
Відповідно до клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , вбачається, що 03.06.2020 року ОСОБА_12 перебуваючи у автомобілі марки «Фольксваген», р.н. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_13 , розташованому по АДРЕСА_1 , одержала від ОСОБА_13 заздалегідь обумовлену неправомірну вигоду у розмірі 2500 доларів США для себе особисто за безперешкодне вчинення нею в інтересах ОСОБА_13 дій з використанням наданого їй службового становища, а саме за прийняття заяви та підготовки необхідних документів для подальшого їх подання на розгляд сесії Саф`янівської сільської ради для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 .
03.06.2020 року старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , у відповідності до ч. 3 ст. 233 КПК України із дотриманням вимог ст. ст. 223, 236 КПК України, проведено невідкладний обшук автомобіля марки «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого було виявлено та вилучено зазначене у клопотанні майно на яке 05.06.2020 року слідчим суддею Київського районного суду року накладено арешт.
04.06.2020 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчинені кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України за фактом одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.
Вилучене майно відповідно до постанови слідчого визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження.
Посилання сторони захисту як на підставу відсутності в діях підозрюваної обґрунтованої підозри, з урахуванням наданих свідком ОСОБА_14 показань, з урахуванням інших долучених до клопотання матеріалів про отримання від ОСОБА_13 грошових коштів, які були вилучені після їх отримання в автомобілі, де перебувала ОСОБА_12 , на даній стадії досудового розслідування не можуть беззаперечно вказувати на необгрунтованість підозри та повинні бути перевірені в подальшому в ході досудового розслідування.
Доводи щодо незаконності ухвали з огляду ненадання слідчому судді ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, постановленої в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України апеляційний суд не приймає до уваги як належні, оскільки як свідчать матеріали провадження, зазначена ухвала, якою було узаконений проведений обшук автомобіля марки «Фольксваген», р.н. НОМЕР_1 датована 04.06.2020 року, що вказує на її отримання слідчим після звернення 03.06.2020 року з клопотанням про накладення арешту. Ці обставини вказували на можливість та необхідність долучення слідчим суддею цієї ухвали під час розгляду клопотання.
Безпідставними є доводи захисників щодо вилучення майна, на яке в подальшому було накладено арешт безпосередньо у підозрюваної ОСОБА_9 дозвіл на обшук якої не надавався, оскільки наданими апеляційному суду поясненнями захисника та іншими матеріалами клопотання підтверджений факт перебування підозрюваної на час проведення обшуку в автомобілі марки «Фольксваген», р.н. НОМЕР_1 .
При цьому, обшук автомобіля, у якому перебувала підозрювана ОСОБА_9 , слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 був проведений за участі понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є особами жіночої статі та під час обшуку у останньої виявлено та вилучено мобільний телефон та грошові кошти, що відображено в протоколі обшуку та дійсно підтверджує факт вилучення у ОСОБА_9 вказаних речей під час перебування її в автомобілі.

Доводи захисника щодо не роз`яснення підозрюваної ОСОБА_9 , її процесуальних прав є такими, що суперечать протоколу обшуку за участі ОСОБА_9 яка приймала участь під час проведення обшуку як інша особа, якій згідно до КПК України роз`ясненні її права і обов`язки, про що свідчить наявний у протоколі особистий підпис останньої, в тому числі дані протоколу, які вказують на відсутність з боку учасників обшуку будь яких пропозицій і зауважень (а.с.16-22).
Вказане свідчить, що обшук проведений відповідно до вимог ст.ст. 223, 233, 234, 236 КПК України, а тому доводи захисника в цій частині є необґрунтованими.
Разом цим, доводи захисника, про те, що слідчим не додано до протоколу обшуку додатку відеозапису приймається до уваги апеляційним судом, але з урахуванням початкової стадії досудового розслідування та існування інших доказів, які свідчать про обґрунтованість на даній стадії підозри вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, беззаперечно не може свідчити про недопустимість такого доказу, в тому числі з огляду відсутності клопотання сторони захисту про визнання його апеляційним судом недопустимим.
Встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого в сукупності обставини вказували на те, що вилучене майно під час проведення обшуку відповідає критеріям речових доказів, які могли використовуватися як засоби чи знаряддя вчинення злочину, а також які можуть містити відомості на підтвердження факту та обставин вчинення правопорушення, в зв`язку з чим існували правові підстави для накладення слідчим суддею арешту на вилучене у ОСОБА_9 майно, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі захисника є безпідставними, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає та власником майна надано не було.

Висновки апеляційного суду.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргузахисника підозрюваної ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2020 року про арешт майна у кримінальному провадження №0000670, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4