Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 липня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000861 за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_8 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, із вищою освітою, одруженої, працюючої бухгалтером ФОП ОСОБА_10 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.286 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Судом постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 15 943 грн. 20 коп.
Також вироком вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Згідно цього вироку, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 05 липня 2016 року приблизно о 16 год. 10 хв. у світлу пору доби, в порушення вимог підпункту а) пункту 2.1, пунктів 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Niva», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 296 км+100 м. автодороги сполученням Київ-Ковель-Ягодин, за межами населеного пункту, зі сторони м.Сарни Рівненської області в напрямку с.Страшеве Сарненського району Рівненської області, в межах нерегульованого нерівнозначного перехрестя автодороги сполученням Київ-Ковель-Ягодин та автодороги у напрямку с.Страшеве Сарненського району, проявила неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не надала переваги у русі зустрічному автомобілю «MERCEDES Vito», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався зустрічною смугою руху прямо, а раптово та в безпосередній близькості до вищевказаного транспортного засобу здійснила поворот керованого нею автомобіля вліво у напрямку с.Страшеве Сарненського району з подальшим виїздом на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустила зіткнення із вказанимавтомобілем «MERCEDES Vito», водій якого був позбавлений можливості цього уникнути по незалежних від нього причинах.
Внаслідок описаних вище подій пасажир зазначеного автомобіля «Chevrolet Niva» ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
У прямому та безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням ОСОБА_7 дорожньо-транспортної пригоди та настанням вказаних вище суспільно небезпечних наслідків є порушення обвинуваченою вимог пунктів 10.1, 16.3 Правил дорожнього руху України, які вимагають від водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вказаний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості у вчиненні даного злочину.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що в момент дорожньо-транспортної пригоди за кермом перебував потерпілий ОСОБА_5 , що стверджується матеріалами кримінального провадження показаннями самого потерпілого, обвинуваченого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновком судово-медичного експерта №55 від 15 травня 2018 року, висновком експерта №187/353, де зазначено, що у ОСОБА_5 є забій лівої половини грудної клітки. Також вважає, що характерна деформація руля відповідає виявленим тілесним ушкодженням потерпілого, а напрямки векторів розбитого головою потерпілого верхньої частини лобового скла, які зміщені зліва-направо, підтверджують відповідність виявлених у нього тілесних ушкоджень голови як особи, яка перебувала за кермом. Вказані обставини, на думку захисника, спростовують показання свідків щодо перебування за кермом ОСОБА_7 .
Разом з цим апелянт ствердив, що за 14 років шлюбу з потерпілим його підзахисна жодного разу не керувала транспортними засобами, що підтвердили і свідки.
Крім того, захисник покликався на усі слідчі експерименти проводились без участі ОСОБА_7 , органом досудового розслідування не було проведено ряду слідчих дій, які на його переконання, необхідно було провести. При цьому, суд взяв до уваги виключно показання свідків пасажирів буса, хоча на думку апелянта, вони є зацікавленими особами.
Захисник вважає, що тілесні ушкодження, виявлені в обвинуваченої, підтверджують факт її перебування на пасажирському сидінні автомобіля.
Апелянт зазначив, що висновок судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-24/18 від 06 березня 2018 року, визнаний судом недопустимим доказом, а тому висновок судової інженерно-транспортної експертизи №1/619 від 23 травня 2019 року, також слід визнати недопустимим доказом, оскільки при його проведенні використовувались дані недопустимого доказу.
Окрім того вважає, що місцевий суд допустив істотне порушення вимог КПК, оскільки не розглянув клопотання про визнання ряду доказів недопустимими, та поклав в основу вироку такі докази, зокрема: висновок експерта №3.1-75/16 судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану автомобіля марки «MERCEDES Vito» від 19 жовтня 2016 року, висновок Експерта №3.1-74/16 судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану автомобіля «Chevrolet Niva» від 17 жовтня 2016 року, оскільки експерт ОСОБА_14 , який проводив ці експертизи, знав про обставини ДТП і був допитаний в якості свідка.
Також недопустимими доказами є висновок експерта №3.1-202/18 судової інженерно-транспортної експертизи, оскільки в нього взяті вихідні дані з висновку експерта №3.1-24/18 від 06 березня 2018 року, який визнаний судом недопустимим доказом.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_15 в апеляційній скарзі з підстав, аналогічним викладеним в апеляційній скарзі захисника, зокрема щодо необхідності визнання ряду доказів, які покладені в основу обвинувального вироку, недопустимими доказами, просить вказаний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання своєї апеляційної скарги та апеляційних доводів представника потерпілого, потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити свою апеляційну скаргу та підтримали доводи сторони захисту, думку прокурора ОСОБА_4 про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами статей 366, 367, 371 КПК після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку та вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу, після чого ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.

Під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті приймається рішення щодо формулювання обвинувачення, яке предявлене особі, оцінюються докази, кожен окремо та у сукупності, вирішується питання допустимості доказів під час такої оцінки тощо. Крім нерозголошення інформації, обговорюваної в нарадчій кімнаті, вищевказані норми передбачають ще й зосередження суду на обставинах того кримінального провадження, яке він має завершити ухваленням судового рішення.

Порушення таємниці наради суддів не є безумовною підставою для скасування судового рішення відповідно до ч.2 ст.412 КПК, однак суди апеляційної інстанцій повинні оцінювати істотність виявлених порушень порядку ухвалення рішення в нарадчій кімнаті шляхом зясування, чи призвели вони до неможливості ухвалити законне й справедливе рішення.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого 2020 року (справа № 128/2455/15-к, провадження № 51-7241кмо18), з урахуванням положень ст.367 КПК, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч.1 ст.412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів цього кримінального провадження, його розгляд здійснювався суддею ОСОБА_16 одноособово.

Відповідно до журналу судового засідання від 16 грудня 2019 року для ухвалення вироку суд видалився до нарадчої кімнати 12 грудня 2019 року о 18:31:23, та перебував у ній, згідно зафіксованих у журналі судового засідання даних, до 18 грудня 2019 року. Оскаржуваний вирок суду першої інстанції датований 18 грудня 2019 року. Дані процесуальні дії також підтверджуються інформацією, зафіксованою на технічному носії (диску), наявному в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вимог ч.2 ст.367 КПК суд був вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу.

Однак суддею суду першої інстанції не дотримано вимог вказаної статті, оскільки, як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру судових рішень, суддя ОСОБА_16 , незважаючи на перебування у нарадчій кімнаті, в період з 16 грудня 2019 року по 18 грудня 2019 року, зокрема 17 грудня 2019 року постановила ухвалу про видачу судового наказу у цивільній справі №572/3727/19, а також постановила ухвалу у цивільній справі №572/1269/19, якою розглянуто за участі сторін позов про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів.

Вказане свідчить про те, що суддя брала участь у розгляді інших проваджень під час перебування в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , чим допустила порушення таємниці наради суддів.

Зважаючи на те, що під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті приймається рішення щодо формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі, оцінюються докази, кожен окремо та в їх сукупності, вирішується питання допустимості доказів під час такої оцінки, тому слід вважати, що таємниця нарадчій кімнаті передбачає ще й зосередження суду на обставинах того кримінального провадження, яке він має завершити ухваленням судового рішення.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що встановлене порушення таємниці нарадчої кімнати, зокрема постановлення судових рішень у справах цивільної юрисдикції, у тому числі і з участю сторін, могли перешкодити місцевому суду ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Водночас колегія суддів зауважує, що порушення судом першої інстанції вимог ст.367 КПК та загальних засад судочинства не відноситься до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбаченого ч.1 ст.415 КПК. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу. Зважаючи на те, що при скасуванні вироку суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, то в силу вимог ч.2 ст.415 КПК, колегія суддів позбавлена можливості для перевірки інших доводів апеляційних скарг.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, необхідно врахувати висновки і мотиви апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, з врахуванням доводів, викладених в апеляційних скаргах захисника та представника потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ця ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3