ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1875/20
Провадження № 1-кс/362/497/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.04.2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в:
03.04.2020 року слідчий СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 21.03.2020 року, близько 07 год. 10 хв., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, попередньо домовившись між собою про час та місце вчинення злочину, на автомобілі «Volkswagen» синього кольору під`їхали до входу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи що їх дії будуть помітні іншим особам, шляхом пошкодження вхідних дверей вищевказаного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », проникли в середину приміщення, де знаходились працівники магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », звідки відкрито викрали термінал для поповнення електронних грошових рахунків «IBOX», котрий перебував у користуванні ФОП ОСОБА_12 , та був розміщений в коридорі магазину, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 13782 грн., який в подальшому помістили до багажного відділення автомобіля «Volkswagen» і разом з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

В результаті вчинення кримінального правопорушення ФОП ОСОБА_12 завдано матеріального збитку.

Окрім цього, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел направлений на незаконне придбання та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, у невстановлений в ході досудового розслідування час, у невстановленому місці, у невстановлений спосіб придбав предмет зовні схожий на корпус бойової гранати Ф-1, та предмет зовні схожий на бойовий запал УЗРГМ-2, які приніс до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , і залишив його зберігати в приміщенні квартири. Таким чином ОСОБА_6 незаконно придбав та розпочав зберігати боєприпаси без передбаченого законом дозволу.

01.04.2020 року о 09 год. 50 хв. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

01.04. 2020 року відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278, КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчий у клопотанні вказав, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років та від 4 до 8 років, має слабкі соціальні зв`язки з державою та суспільством, а саме офіційно не працює та не має офіційних джерел отримання прибутку, дітей не має, та аналізуючи дані кримінального провадження щодо зухвалого поводження ОСОБА_6 відносно потерпілих, з огляду на вірогідність незаконного подальшого впливу на свідків, потерпілих, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, перебуваючи на волі, останній може переховуватись від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які на даний час не виявлені слідством та не вилучені в передбаченому законом порядку; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинювати кримінальне правопорушення в частині , у якому підозрюється, що унеможливлює запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрюваний може не з`являтися за викликом до органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності, змінювати місця свого проживання, вчиняти нові кримінальні правопорушення, впливати на свідків та потерпілого, а тому більш м`який запобіжний захід не є можливим.

Також слідчий вказав, що в клопотання маються технічні помилки, а саме в тексті клопотання в довідках про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів, виданих інспектором вибухотехнічного відділу ГУНП в Київській області помилково вказано інші адреси виявлення під час обшуку матеріалів та просив дослучити до матеріалів клопотання висновок експерта.

Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 підтримав свого захисника.

Захисники підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_5 вважає клопотання слідчого необґрунтоване, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України прокурором та слідчим не доведено, його підзахисний одружений, має неповнолітню дитину, стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий. Крім того, в клопотанні слідчий покладається на довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів, виданих інспектором вибухотехнічного відділу ГУНП в Київській областів яких вказана інша адреса, де було проведено обшук та вилучено гранати, та просив в задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши прокурора, слідчого, захисника, підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також матеріали кримінального провадження № 0000649 від 01.04.2020 року, слідчий суддя, ретельно перевіривши дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК України; відповідність поданого клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному та його захиснику копії клопотання та матеріалів, що були вручені підозрюваному та захиснику 03.04.2020 року, о 15 год. 45 хв. (а.с.46), приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості за якими були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000597 від 21.03.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченихч. 3 ст.186, ч.1 ст.263 КК України (а.с. 6-7).

Відповідно до постанови прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 від 01.04.2020 року було виділено матеріали кримінального провадження в окреме провадження (а.с.48).

Постановою прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 01.04.2020 року об`єднано матеріали досудового розслідування №0000597 від 21.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.186 КК України та №0000648 від 01.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України в одне кримінальне провадження та присвоєно загальний номер №0000597 від 21.03.2020 року (а.с.49).

Постановою слідчим СВ Васильківського ВП від 30.03.2020 року було змінено кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000597 від 21.03.2020 року з ч.3 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України (а.с.50).

01.04.2020 року слідчим СВ Васильківського ВП, згідно ухвали слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого в приміщенні квартири виявлено та вилучено предмет зовні схожий на корпус бойової гранати Ф-1, та предмет зовні схожий на бойовий запал УЗРГМ-2.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.04.2020 року, 01.04.2020 року о 09 годині 50 хвилин, за адресою АДРЕСА_2 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28-29).

01.04.2020 року о 18 год. 45 хв. ОСОБА_6 та о 18 год. 46 хв. його захиснику ОСОБА_5 було вручено повідомлення про підозру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.186, ч.1 ст.263 КК України (а.с. 33-34).

Як вбачається з матеріалів клопотання та кримінального провадження №0000597 від 21.03.2020 підозра ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.1 ст. 263 КК України підтверджується протоколом обшуку від 01.04.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21.03.2020 року; протоколами огляду місця події від 21.03.2020 року; протоколом допиту потерпілого від 01.04.2020 року; протоколами огляду предметів від 01.04.2020 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 01.04.2020 року, протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_11 від 01.04.2020 року.
За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").
Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числінаявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;

7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);

8) наявність судимостей у підозрюваного,

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Мооренпроти Німеччини» (Moorenv.Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України - позбавлення волі до восьми років; його вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, те що він одружений, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , має малолітню дочку, що підтверджується свідоцтвом про народження, постійне місце проживання, що підтверджує міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання;відсутність негативної характеристики, те, що він раніше не судимий, компрометуючих матеріалів на ОСОБА_6 прокурор та слідчий не володіють,а тому приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.
Прокурором та слідчим, окрім того, не підтверджено можливість ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не було надано доказів, що до нього раніше застосовувались запобіжні заходи, умови яких він порушував, посилання ж прокурора на те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення є недоведеним, та спростовуються тим, що він раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, а тому відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_6 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з матеріалів справи не вбачається.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання

Таким чином, враховуючи, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо нього альтернативний запобіжний захід, а саме: домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та унеможливить незаконно впливати на свідків, потерпілого.

При цьому, слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, статтями 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 195, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національноїполіції в Київській області лейтенанта ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.1 ст. 263 КК України відмовити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на шістдесят днів, а саме до «30» травня 2020 року, включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- не залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, на період дії ухвали, строком на 60 днів, а саме до «30» травня 2020 року.
- з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;
- не відлучатись із місця проживання в зазначений час, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду негайно.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю Києво Святошинський ВП ГУ НП в Київській області (Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Хрещатик, 88).
Згідно до вимог ч. 4 ст. 535 КПК України уповноваженим особам Києво Святошинський ВП ГУ НП в Київській областіповідомити слідчого суддю про результат виконання ухвали слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2020 року.
Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення та до «30» травня 2020 року, включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу протягом п`яти діб з дня її ухвалення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.
Повний текст ухвали проголошено 09 квітня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_13