ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 663/997/18
Номер провадження : 11-кп/819/477/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.3 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року квітня місяця 21 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

захисника : ОСОБА_7
обвинуваченого : ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції виділені матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за №0001784 від 06.10.2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Н.-Стрілища, Жидачівського району Львівської області, громадянина України, українця, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 лютого 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 09.04.2020 року включно.
На вказану ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що воно постановлено з порушенням вимог КПК України та Конституції України.
В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що прокурором в порушення вимог КПК України клопотання про продовження запобіжного заходу було вручено йому перед початком розгляду справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості ознайомитися з ним та повноцінно захищатися, чим було порушено його право на захист. Крім того, прокурором була надана неперевірена та неправдива інформація. Що стосується соціальних зв`язків, то він одружений і має четверо дітей, крім того має постійне місце проживання і є власником житла, за яким зареєстрований та мешкає, був офіційно працевлаштований та відповідно до наданих ним характеристик характеризується позитивно, має статус ВІЛ-інфікованого та потребує відповідного лікування та харчування, що неможливо в умовах ізоляції.

Просить переглянути рішення суду першої інстанції та прийняти рішення відповідно діючого Закону України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків..
Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції послався на те, що існує реальна можливість вчинення обвинуваченим нових злочинів, оскільки останній має непогашену судимість, зокрема за вчинення корисливого особливо тяжкого злочину, що дає підставу вважати, що застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання настанню цих ризиків, а також забезпечення судового розгляду даного кримінального провадження.
На думку колегії судів, суд дійшов правильного висновку про те, що доцільно було на той час продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились та є обґрунтованими.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні.
Зазначені обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та зміни запобіжного заходу на домашній арешт, перебуваючи на свободі, останній може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, який це заперечує, є безґрунтовними.
Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на порушення норм кримінального процесуального законодавства, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені ризики продовжують існувати та підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами.
Що стосується інших доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого, то вони неконкретизовані та позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.
Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та інших триває, питання про доведеність його вини судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст.392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 лютого 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 09.04.2020 року включно, - залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)