Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
10.02.20 1-кп/394/20/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого : судді - ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

25 жовтня 2019 року на підставі ухвали Кропивницького апеляційного суду до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області було направлено кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2019 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор висловила свою думку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, вважала, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону.
Обвинувачений просив повернути обвинувальний акт прокурору для доопрацювання.

Суд, вислухавши думку сторін та учасника кримінального провадження, приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору, враховуючи наступне.
Положеннями п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення - повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Підготовче судове засідання - це стадія процесу, в якому суд вчиняє ряд означених процесуальним законом дій.
Ч. 2 ст. 2 КПК України вказує на те, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Ст. 8 Конституції України передбачає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Ст. 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає вимоги до обвинувального акту, який має містити такі відомості 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7 1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Дана норма права є імперативною та покладає на сторону обвинувачення обов`язок, під час складання обвинувального акту дотримуватись його форми та змісту.
Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України (п.13 ч. 1 ст. 3 КПК України).
З конструкції п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України вбачається, що обвинувальний акт повинен містити:
1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими;
2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
3) формулювання обвинувачення.
Виклад фактичних обставин справи полягає у перерахуванні тих фактів, яким супроводжується подія злочину, обставин, що сприяли його здійсненню, місця, часу і способу дій, його наслідків (факультативні ознаки).
Правова кваліфікація кримінального правопорушення (злочину) це точна кримінально-правова оцінка, конкретного суспільно-небезпечного діяння (дії або бездіяльності) передбаченого КК України.
Формулювання обвинувачення це зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Тобто з наведеного слідує, що зазначене повинно окремо послідовно викладатись в обвинувальному акті та відповідно за своєю черговістю, як визначено процесуальним законом.
Як вбачається з обвинувального акту, складеного слідчим та погоджено прокурором, положення зазначеного пункту процесуального закону проігноровано та не викладено формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акту, яке повинно зазначатись окремо, а не разом із фактичними обставинами кримінального провадження.
Суд звертає увагу, що з цього приводу неодноразово висловлювався Європейський суд з прав людини.
Так, в рішенні у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (п. 54 рішення від 25.03.1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції).
В свою чергу, сторона обвинувачення, при складанні обвинувального акту, обмежилась лише викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, без конкретизації (формулювання) обвинувачення ОСОБА_4 .
В п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 8 від 24. 10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» Пленум зазначив, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинуваченого була конкретною за змістом. Зокрема, в описовій її частині зазначаються: злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа; час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому; стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин.
У ч. 1 ст. 337 КПК України визначено межі судового розгляду - так судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Також суд звертає увагу на те, що зазначення в обвинувальному акті висновків експерта не є викладом фактичних обставин по даному кримінальному провадженню, які прокурор вважає встановленими, а тим більш формулюванням обвинувачення, в розумінні вимог діючого КПК України та практики Європейського суду з прав людини, та є посиланням прокурора на зібраний під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні доказ.
Слід зауважити на тому, що викладені обставини, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.
В Україні діє прецедентне право, як складова національної правої системи.
Так в положеннях ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказує, що для цілей посилання на Рішення та ухвали Суду та на ухвали Комісії суди використовують переклади текстів рішень Суду та ухвал Комісії (далі - переклад), надруковані у виданні, передбаченому в статті 6 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Так, Європейський суд з прав людини в п. 87 рішенні по справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року, в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції, визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.
Також порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатовано рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Жук проти України» від 21.01.2010 року, зокрема в пунктах 26 і 35 якого, наголошено на тому, що принцип процесуальної рівності сторін, один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду, вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони.
З урахуванням засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та щодо недотримання положень п. 2 ст. 6 Конвенції.
Також суд окремо відмічає, що згідно ч. 2 ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
Ст. 338 КПК України передбачено право та можливість зміни обвинувачення, однак це є процесуальним правом прокурора, та не породжує для нього обов`язку.
В розумінні ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб слідчий суддя, суд вирішують питання.
Враховуючи, що відповідно до положень ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без дотримання останнім загальних засад кримінального провадження, суд в подальшому на стадії судового розгляду буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.
Вищеописані порушення процесуального закону дають підстави дійти висновку, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 9 ч. 1, 21, 22, 291 п. 5 ч. 2 КПК України та складений з істотним порушенням вимог КПК України, порушує гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, а також порушує основні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права. Наведені порушення фактично нівелюють принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту, а тому даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокуророві, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.
Приймаючи до уваги викладене та керуючись ст. ст. 8, 62, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 3, 7, 9, 17, 21, 22, 26, 109, 291, 314, 369, 370, 371, 372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Повернути обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000271 за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - прокурору Добровеличківського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури .
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 7 /семи/ з дня її оголошення.
Копію ухвали негайного вручити прокурору та обвинуваченому.

Повний текст ухвали виготовлено 11.02.2020 року.

Суддя: