КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

12 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року,

за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника колонії ОСОБА_7

та засудженого ОСОБА_8 , який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)»,
в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнено останнього умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 15.06.2015 року за ч. 2 ст. 309 та ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 цього Кодексу, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, на не відбутий строк покарання 8 місяців 5 днів.
Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» та встановлено ОСОБА_8 , уродженцю с. Хотуничі Чернігівської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , адміністративний нагляд строком на один рік, із встановленням наведених в хвалі обмежень.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що судом встановлено, що за час відбування покарання в установах виконання покарань засуджений ОСОБА_8 зарекомендував себе добре, має 7 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, в установі працевлаштований, за весь строк відбування покарання отримав лише одне стягнення, яке було погашено в установленому законом порядку, та оскільки на теперішній час засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, та довів своє виправлення, він заслуговує на звільнення від відбування покарання умовно-достроково на не відбутий строк.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ірпінського міського суду від 28.12.2019 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ДУ «Бучанська ВК (№85)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що висновок суду про доведеність того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, довів що він став на шлях виправлення, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 за період відбування покарання має 7 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, шість з яких отримав у Березанській ВК № 95 та одне у Бучанській ВК № 85. Має одне стягнення за порушення режиму відбування покарання, та характеризується в установі виконання покарання з посередньої сторони.

Крім того, як зазначає апелянт, в Бучанській ВК № 85 засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання з 09.11.2017, однак, як вбачається з довідки про заробітну плату засудженого, останній з часу прибуття до Бучанської ВК № 85 працював епізодично, загалом за два роки перебування в установі сукупно працював лише 6 місяців.

Також, апелянт звертає увагу га те, що згідно довідки адміністрації установи засуджений ОСОБА_8 має непогашену заборгованість по аліментам в сумі 4120 грн., що свідчить про порушення ним вимог ч. 2 ст. 118 КВК України, згідно якої засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.

На думку апелянта, засуджений ОСОБА_8 , який має 7 судимостей за вчинення умисних тяжких насильницьких та корисливих злочинів, будучи звільненим від відбування покарання з іспитовим строком за вироком суду від 01.10.2014, не виправдав надану йому судом довіру та в період умовно-дострокового звільнення вчинив нові умисні злочини, в тому числі й корисливі тяжкі.

З урахуванням вищенаведеного, прокурор вважає, що епізодичність залучення засудженого до праці, вчинення нових умисних тяжких злочинів у період іспитового строку, а також періодичне вчинення умисних злочинів у період непогашеної судимості, будучи при цьому умовно-достроково звільненим, у своїй сукупності не свідчать про доведеність засудженим свого виправлення та можливість його умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та просив її задовольнити; пояснення засудженого та представника установи відбування покарання, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення скарги та просили залишити ухвалу суду без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 та його звільнення умовно-достроково від відбування покарання, призначеного за вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 15.06.2015 року та задоволення клопотання представника ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» про встановлення засудженому ОСОБА_8 , адміністративного нагляду строком на один рік, з огляду на таке.

Як прямо передбачено ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У разі засудження за вчинення тяжкого злочину, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як це передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, те, що, згідно вироку Щорського районного суду Чернігівської області від 15.06.2015, ОСОБА_8 було засуджено за ч. 2 ст. 309 та ч. 3 ст. 185 КК України, тобто за умисні злочини, один з яких є злочином середньої тяжкості, а інший тяжким, із застосуванням вимог ст.ст. 70, 71 цього Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років; той факт, що на час звернення до суду з клопотанням ОСОБА_8 відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, а також обставини, наведені в оскаржуваній ухвалі, які, на думку суду, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, довів своє виправлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає встановленим під розгляду подання даним про особу засудженого, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що висновок суду щодо виправлення засудженого не відповідає фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_8 має 7 судимостей за вчинення умисних тяжких насильницьких та корисливих злочинів та вчинив нові умисні злочини, в тому числі й корисливі тяжкі, в період іспитового строку, а не умовно-дострокового звільнення, як безпідставно зазначається в апеляційній скарзі прокурора, відповідно до вимог закону, в тому числі ст. 81 КК України, самі по собі не є перешкодою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки, після відбуття не менше трьох чвертейстроку покарання таке звільнення допускається також щодо особи, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання, а засуджений навіть і цей строк покарання фактично вже відбув.

Доводи прокурора про те, що засуджений, з часу прибуття до Бучанської ВК № 85 працював епізодично, і загалом за два роки перебування в установі сукупно працював лише 6 місяців, а також має непогашену заборгованість по аліментам в сумі 4120 грн., також не можуть бути визнані достатньо обґрунтованими та служити підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки довідка про нарахування засудженому заробітної плати, на яку посилається прокурор, не свідчить про те, що за два останні роки ОСОБА_8 працював лише шість місяці, оскільки такий висновок спростовуються не лише поясненнями самого засудженого, а й листом помічника начальника ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації (а.с. 59), з якого вбачається, що сторони (засуджений та адміністрація) дійшли згоди про можливе застосування поетапної форми передачі виконаних робіт з виплатою частини винагороди за конкретно виконану роботу, а не кожного місяця, як заробітна плата.

Що ж стосується наявності заборгованості по аліментам, то ця обставина, відповідно до вимог закону, не є перешкодою для застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, яке не звільняє засудженого від обов`язку погасити заборгованість по аліментам в сумі 4120 грн.

Наявні у матеріалах судового провадження дані, які характеризують особу засудженого та його ставлення до праці, з урахуванням позиції представника установи відбування покарання, дозволяють зробити висновок про те, що ОСОБА_8 довів своє виправлення, а тому, у відповідності до вимог, передбачених ст. 81 КК України, до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним ухвалити рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 рокущодо ОСОБА_8 без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2019 року, відповідно до якої суд задовольнив клопотання засудженого та звільнив умовно-достроково ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного за вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 15.06.2015 року на не відбутий строк покарання 8 місяців і 5 днів, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1220/2020

Категорія: ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1