Номер провадження: 11-кп/813/1404/20
Номер справи місцевого суду: 493/186/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 13 березня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000462 від 08 жовтня 2019 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернече Балтського району Одеської області, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 18.05.2005 року Балтським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3 КК України до трьох років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 14.03.2008 року Балтським районним судом Одеської області за ст. ст. 185 ч. ч. 2, 3, 70, 71 КК України до трьох років 6 місяців позбавлення волі;
- 16.05.2012 року Балтським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 2 КК України до трьох років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 27.03.2013 року Балтським районним судом Одеської області за ст. ст. 185 ч. ч. 2, 3, 70, 71 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі;
- 23.02.2017 року Балтським районним судом Одеської області за ст. ст. 190 ч. 2, 289 ч. 2, 185 ч. 3, 186 ч. 3, 395, 70 КК України до п`яти років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, звільненого з місць позбавлення волі 23.09.2019 року на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2019 року відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 25 днів;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Балтського районного суду Одеської області від 13 березня 2020 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі статей 81, 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Балтського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання стосовно речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.
Оскаржуваним вироком встановлено, що 05 жовтня 2019 року приблизно о 17:00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 разом з власницею ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що потерпіла лягла спати та залишила свої речі, таємно викрав належне потерпілій майно на загальну суму 692,73 грн. Після чого з викраденим майном залишив місце злочину.
Таким чином заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму суму 692,73 грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій не оскаржував доведеність його вини та правильності кваліфікації його дій, проте зазначив, що призначене йому покарання є занадто суворим.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, який, відповідно до положень ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Також, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, в якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 врахував його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В якості обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд врахував вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.

Крім цього, суд першої інстанції врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, ніде не працює, раніше неодноразово судимий.

Апеляційний суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має, що і стало підґрунтям для вчинення корисливого злочину.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.2 ст.185 КК України передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, при цьому суд першої інстанції, врахувавши всі пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, призначив обвинуваченому покарання наближене до мінімального у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Крім цього, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст.71 КК України та частково приєднав ОСОБА_9 не відбуту частину покарання за вироком Балтського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року та за сукупністю вироків призначив ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що призначене йому покарання є занадто суворим, оскільки обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючі непогашені та незняті в установленому законом порядку судимості, повторно вчинив корисливий злочин проти власності під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Балтського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року.

Така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та 6 (шість) місяців буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 13 березня 2020 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000462 від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.
Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4