Справа № 344/7167/16-к
Провадження № 11-кп/4808/234/20
Категорія ч.2 ст. 185КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретарки с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою (далі АС) заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 03 березня 2020 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.342 Кримінального кодексу України (далі КК),-

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , неодружений, непрацюючий,

середньою спеціальною освітою, українець, ромадянин України,

раніше неодноразово судимий, останній раз 06.06.2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області

за ст.185 ч.2, ст.70 ч.4 КК до позбавлення волі на строк два роки три місяці -

визнаний винуватим та засуджений у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.2, 342 ч.2 КК, та призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК у виді обмеження волі на строк один рік;

- за ст.342 ч.2 КК у виді арешту на строк чотири місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_8 в користь держави 1428 (тисячу чотириста двадцять вісім) грн. 90 коп. за проведення судово-товарознавчих експертиз.

Цивільний позов Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську задовольнено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську - 5985 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. спричиненої злочином матеріальної шкоди.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до закону.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, а також опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним покладених на нього обов`язків.

Злочини вчинено за таких обставин:

06.02.2016 року о 21 год. 59 хв. до чергової частини Управління патрульної поліції м.Івано-Франківська по спецлінії «102» від перехожих надійшло повідомлення про те, що по вул.Площа Міцкевича в м.Івано-Франківську, біля нічного клубу «DJ cafe», відбувся конфлікт між невідомими особами, у зв`язку з чим, для з`ясування обставин події та врегулювання ситуації, оперативним черговим на місце події було направлено автопатруль № 110 у складі інспекторів роти № 2 батальйону УПП в м. Івано-Франківськ, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Приїхавши на службовому автомобілі на місце події зазначені вище, працівники УПП м.Івано-Франківська отримали інформацію від очевидців про те, що ОСОБА_13 , може бути одним із учасників конфлікту. Після чого, працівники поліції направились до останнього, однак, ОСОБА_13 побачивши, що до нього наближаються працівники поліції почав тікати в сторону вул. Площа Ринок, де зник з їх поля зору. Повернувшись на місце події, очевидцями було вказано на обвинуваченого ОСОБА_8 , як на другого учасника конфлікту, який, побачивши працівників поліції, також почав тікати в сторону центральної частини міста. Наздогнавши ОСОБА_8 біля приміщення ювелірного магазину «Золотий Вік», що знаходиться по вул.Незалежності, 11 в м. Івано-Франківську, працівники поліції попросили його зупинитись для встановлення його особи та отримання пояснень про конфлікт, однак, останній не виконав їх законну вимогу, проігнорувавши її, почав виражатися словами нецезурної лайки. Після чого працівниками УПП м. Івано-Франківська було прийнято рішення про застосування до ОСОБА_8 спецзасобу-кайданки та доставлення його до Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області для встановлення його особи. Проте, ОСОБА_8 у відповідь на законні дії працівників поліції почав здійснювати опір, спрямований на протидію виконанню ними своїх службових обов`язків, який виразився у шарпанні за формений одяг та штовханні. В цей час до них підбіг ОСОБА_13 , та зловивши ОСОБА_12 за руку почав активно відтягувати його в сторону, не дававши йому можливості одягнути на ОСОБА_8 спецзасіб кайданки. Під час спроб працівників поліції заспокоїти ОСОБА_8 , останній намагаючись покинути місце події, продовжував вириватися та розмахуючи ногами пошкодив переносну радіостанцію «НУТ ТС-610», яка випала із кишені ОСОБА_11 .

Крім цього, протягом 2017 року ОСОБА_14 разом із своїм родичем ОСОБА_15 та знайомою ОСОБА_16 тимчасово винаймав житло по АДРЕСА_2 . 16 вересня 2017 року, близько 23 год., коли ОСОБА_14 перебував за місцем свого проживання, до нього в гості прийшов сусід, обвинувачений ОСОБА_8 , який проживає в квартирі на п`ятому поверсі цього ж будинку. В цей час ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , яка в останнього також гостювала, знаходились в інших кімнатах квартири. Перебуваючи у приміщенні кухонної кімнати, ОСОБА_8 помітив у кімнаті мобільний телефон, яким вирішив у подальшому незаконно заволодіти. В ході розмови ОСОБА_14 та ОСОБА_8 вирішили піти в магазин, щоб придбати пива. В той час, коли ОСОБА_14 пішов до приміщення коридору, щоб одягатися, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, із приміщення кухонної кімнати квартири АДРЕСА_3 таємно викрав мобільний телефон ОСОБА_15 марки «Huawei Y6 Pro Gray», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку експерта №4.3-274/17 від 09.11.2017 року становить 2 482 грн., із чохлом чорного кольору марки «Red Point», вартість якого, згідно висновку експерта №4.3-274/17 від 09.11.2017 року, становить 106 грн., в середині якого знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 30 грн., а із коридору квартири - шкіряний гаманець коричневого кольору ОСОБА_15 марки «tailian», вартість якого, згідно висновку експерта №4.3- 274/17 від 09.11.2017 року становить 74 грн., а також мобільний телефон ОСОБА_16 марки «Meizu M3 s 16 Gb», золотистого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартість якого, згідно висновку експерта №4.3-291/17 від 10.11.2017 року, становить 1 594 грн., в середині якого знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 50 грн. Після цього ОСОБА_8 приміщення квартири покинув, маючи при цьому реальну можливість викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 2 692 грн., а потерпілій ОСОБА_16 на загальну суму 1644 грн. Надалі ОСОБА_8 був виявлений потерпілими за місцем свого проживання.

В АС прокурор не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його злочинних дій у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати винним обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК та призначити йому покарання позбавлення волі на строк два роки; за ч.2 ст. 342 КК у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили подану АС прокурором і вважають вирок законним і обґрунтованим; пояснення прокурора, який підтримав доводи АС, просить вирок скасувати і призначити суворіше покарання; перевіривши матеріали справи та додані документи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався.

Зі змісту АС вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, тобто пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення з законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо

Покликання прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є необґрунтованим, виходячи із наступного. Стаття 65 КК передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самим засудженим, так і іншими особами.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене обвинуваченому остаточне покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи АС прокурора, є безпідставними та непереконливими. Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до до категорії злочинів відповідно невеликої та середньої тяжкості.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 врахував також дані про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується з встановленими обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, що він частково визнав свою вину, на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не знаходиться, відповідно до довідки Івано-Франківського Обласного Наркологічного Диспансеру (а.п. 179-180), на утриманні у нього перебуває одна малолітня дитина, син ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.-202).

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`янінння.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за своєю м`якістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.

Суд першої інстанції вважав, що такий розмір покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів в майбутньому.

При цьому, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції при визначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та строку покарання в повній мірі врахував обставини кримінального правопорушення та ступінь тяжкості скоєного ним злочинів, покарання призначене в межах санкцій ст.185 ч.2 ст.342 ч.2 КК, цивільний позов про вчинення крадіжки не заявлявся, потерпілі претензій не мають. Крім цього, колегія суддів враховує, те що протягом трьох останніх років ОСОБА_8 не вчиняв жодного злочину.

Враховуючи наведені обставини, на які посилається прокурор в АС, як на підстави для призначення суворішого покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 .

Зазначені в АС прокурора обставини відносно того, що ОСОБА_8 вину визнав частково, не розкаявся та вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначення покарання, ці обставини не свідчать про явну невідповідність покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого, а також не є безумовними підставами для скасування судового рішення, внаслідок чого оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення АС прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 03 березня 2020 року по кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 342 КК без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5