ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/973/20 Справа № 204/1747/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження № 0003163, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду продовжено стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 березня 2020 року, та відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.
Своє рішення суд І інстанції мотивував тим, що заявлені у клопотанні прокурора ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на час судового розгляду існують та обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду чим буде перешкоджати розгляду кримінального провадження побоюючись тяжкості покарання за інкриміновані йому злочини, та може незаконно впливати на свідків, які не допитувалися під час судового розгляду. Крім того суд врахував тривалий строк перебування під вартою, але врахувавши наявність ризиків дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, яку обґрунтовує тим, що його підзахисний утримується під вартою більше трьох років, що свідчить про порушення розумних строків, а також захисник вказує, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України про можливість переховування від суду та впливу на свідків є безпідставними, так як тяжкість покарання сама по собі не може слугувати наявністю переховування, а що стосується впливу на свідка ОСОБА_9 , то він був лише понятим під час слідчої дії. Крім того захисник вказує, що суд не мотивував рішення, що інші запобіжні заходи не забезпечать запобіганню ризиків.
Заслухавши головуючого суддю, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Апеляційний суд вважає правильними висновки суду І інстанції про необхідність продовження стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому доводи захисника про незаконність ухвали суду є безпідставними.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України , тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До таких ризиків належать запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, апеляційним судом встановлено, що 09 січня 2020 року в судовому засіданні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора(а.с.13-17) про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , де суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки він може перешкоджати розгляду кримінального провадження шляхом переховування від суду побоюючись тяжкості покарання за інкриміновані йому злочини, а також впливати на свідків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, а також того факту, що на даному етапі, до спливу строку дії запобіжного заходу, судом І інстанції не допитано всіх свідків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Крім того, апеляційний суд враховує, що на час розгляду апеляційної скарги обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк запобіжного заходу.
Стосовно доводів апеляційної скарги про тривалий строк перебування ОСОБА_7 під вартою, то вони в даному випадку не можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки під час продовження строку запобіжного заходу ця обставина враховувалася судом І інстанції. Крім того, як пояснив прокурор в суді апеляційної інстанції та не заперечував обвинувачений із захисником, що тривалість строку перебування під вартою обумовлена тим, що кримінальне провадження слухалося в іншому суді в якому не можливо було слухати провадження, так як у суддів закінчилися повноваження та утворити новий склад суду також утворити не вдалося, у зв`язку з чим матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 були передані на розгляд до іншого суду, який почав спочатку здійснювати судове провадження.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року, про продовження стосовно ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4