Справа №477/608/20
Провадження №1-кп/477/172/20
УХВАЛА

17 квітня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

06 квітня 2020 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, з обвинувальним актом, реєстром та розпискою обвинуваченого.

Ухвалою від 07 квітня 2020 року у справі призначено підготовче судове засідання.

14 квітня 2020 року від потерпілого ОСОБА_4 до суду надійшов цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, з клопотанням про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а саме: накладення арешту на майно обвинуваченого з метою забезпечення цивільного позову. В своєму клопотанні потерпілий просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно обвинуваченого, в тому числі на земельну ділянку площею 2,0 га, яка належить останньому на праві приватної власності, заборонивши ОСОБА_3 та будь-кому розпоряджатись та відчужувати зазначене майно, з забороною вчинення реєстраційних дій відносно арештованого майна. Посилається: на ризик відчуження обвинуваченим майна з метою уникнення від цивільної відповідальності за спричинену шкоду, про що свідчить укладення обвинуваченим договору оренди землі після вчинення злочину; на прийняття закону, яким передбачена можливість відчуження земельних ділянок; на співмірність розміру заявленої шкоди та вартості земельної ділянки; на наявність незакритих виконавчих проваджень відносно обвинуваченого по стягненню штрафів у справах про адміністративні правопорушення.

Прокурор та представник потерпілого в судове засідання не з`явились, відповідно до поданих заяв просили розглянути клопотання у їх відсутність. Обвинувачений, відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, про розгляд клопотання не повідомлявся. Відповідно до ст. 172 КПК України, неявка осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Розглянувши клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, зокрема, для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна, серед іншого, допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до статті 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як слідує з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ( надалі Інформація), ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :07:001:0326, яка перебуває в оренді ФГ «Богуслав-земля» строком до 18.03.2069 р.
Відповідно до Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року
№ 161-XIV, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Таким чином, укладення договору оренди не передбачає переходу права власності та не свідчить про відчуженням майна, на що посилається потерпілий.
Щодо доводів потерпілого про укладення договору оренди після вчинення злочину, що на думку потерпілого свідчить про намагання обвинуваченого таким способом уникнути майнової відповідальності, то суд зазначає, що відповідно вище зазначеної Інформації, підставою виникнення права оренди зазначеної земельної ділянки є договір оренди, виданий 21.02.2020 року, тобто до ДТП, яка сталася 01.03.2020 року та у вчиненні якої обвинувачується ОСОБА_3 , а 18.03.2020 року відбулася лише державна реєстрація договору. Зазначені обставини спростовують доводи потерпілого про намагання обвинуваченого вчинити дії по відчуженню майна. Більш того, наявність договору оренди землі строком до 2069 року виключає вчинення будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням цієї земельної ділянки, протягом зазначеного терміну, без попереднього розірвання такого договору.
Щодо прийняття Верховною Радою України 31.03.2020 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення», то прийнята редакція цього закону передбачає набрання ним чинності з 01 липня 2021 року, та станом на час розгляду клопотання Закон не підписаний Президентом України і офіційно не опублікований.

Таким чином, наявність довгострокового договору оренди, який на день розгляду клопотання, відповідно до наданих документів, є чинним, свідчить про відсутність підстав для накладення арешту на це майно, що не позбавляє права заявника звернутись до суду з аналогічним клопотанням у разі зміни певних обставин.

Що стосується накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно обвинуваченого, заборонивши йому та будь-кому розпоряджатись та відчужувати зазначене майно, то суд зазначає, що відповідно Інформації, у власності обвинуваченого перебуває лише земельна ділянка площею 2га. Даних щодо наявності у обвинуваченого на праві власності іншого майна суду не надано. Таким чином, суд позбавлений можливості дійти висновку щодо наявності іншого майна у обвинуваченого, оцінити його вартість, співмірність з спричиненою шкодою та заявленим позовом, а також встановити наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України.
Крім того, потерпілий не конкретизує спосіб забезпечення позову, що може вплинути на гарантоване право відповідача, зокрема в користуванні майном, як одного з елементів права власності.
Розмір цивільного позову, як і наявність незакритих виконавчих проваджень, за відсутності доведених ризиків, не може бути достатньою підставою для накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеності потерпілим ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна обвинуваченим, у зв`язку з чим клопотання про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170- 173, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні про накладення арешту на майно обвинуваченого відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1