Номер провадження: 11-кп/813/1045/20
Номер справи місцевого суду: 501/1052/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Іллічівського міського суду від 09.12.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000215, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2018 року, відносно обвинувачених:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Жванчик, Дунаєвського району, Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, в останнє 17.10.2011 року Надвірнянським районним судом Івано Франківської області за ч. 3 ст. 190 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , тимчасово зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.12.2019 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження №0000215, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2018 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строком до 06.02.2020 року, включно.

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчинені одного злочину, спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, в тому числі передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за який кримінальним законом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Крім цього, обставини злочину свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, в тому числі у вигляді домашнього арешту, а також вказують про відсутність підстав для зменшення застави.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_12 подали апеляційні скарги, оскільки вважають ухвалу суду незаконною.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Посилається на те, що ризики встановлені в судовому засідання не є дійсними, оскільки раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно зареєстрований по АДРЕСА_5 з 2014 року та має місце роботи. Вважає суму застави, визначеної судом непомірною для нього.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Вважає ухвалу незаконною, несправедливою та такою, що грубо порушує право на свободу.

Обставини, встановлені суддею під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачуються у тому, що вони в період часу з 13 лютого 2018 року по 23 лютого 2018 року діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_11 , дотримуючись раніше розробленого плану вчинення злочину з чітким розподілом ролей між учасниками, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дії, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи корисливу мету, шляхом обману, під приводом купівлі продажу сільськогосподарської продукції, заволоділи 108,51 тонною зерна гречки належної ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яку реалізували за готівку ОСОБА_15 , чим спричинили майнову шкоду на загальну суму 900633,00 гривень.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , переслідуючи мету особистого збагачення шляхом вчинення шахрайств на території України, не пізніше ніж у квітні 2018 року, створив та очолив організовану злочинну групу, до складу якої залучив своїх знайомих, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_8 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , переслідуючи мету особистого збагачення шляхом вчинення шахрайств на території України, не пізніше ніж у квітні 2018 року, погодившись на пропозицію ОСОБА_7 та увійшли до створеної та очолюваної ОСОБА_7 організованої злочинної групи, де розподіливши між собою ролі в період часу з квітня 2018 року по 07 листопада 2018 року здійснили ряд тяжких та особливо тяжких злочинів на території України, чим спричинили матеріальну шкоду потерпілій юридичній особі ФГ «Заборозновецьке» в особі засновника та голови ОСОБА_16 у розмірі 1068230,40 гривень та потерпілій юридичній особі ТОВ «Перейми» в особі директора ОСОБА_17 у розмірі 670140,00 гривень.

Таким чином ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, організованою групою, в особливо великих розмірах, ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, організованою групою, в особливо великих розмірах та ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, організованою групою та в особливо великих розмірах.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача; захисників та підозрюваних, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_18 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1ст. 3КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останні перебували у процесуальному статусі підозрюваних.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , обвинувачення у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

І. Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 .
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він є громадянином України, не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , тимчасово зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , однак будь-яких підтверджуючих цю обставину даних не надано, обвинувачується у ряді тяжких та особливо тяжких злочинів вчинені організованою групою,за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому тяжкі та особливо тяжкі злочини.
Також у кримінальному провадженні існує незначний ризик того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_8 матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки особи, які є свідками по даному провадженню до теперішнього часу не допитані.

Апеляційний суд погоджується з тим, що ОСОБА_8 , може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з заволодінням чужого майна, оскільки не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .
З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він є громадянином України, одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлені апеляційним судом обставини, вказують на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Інших даних щодо особистого сімейного життя обвинуваченого, в тому числі які підтверджують міцність його соціальних зв`язків матеріали справи не містять та стороною захисту не підтверджено.

ОСОБА_19 обвинувачується у ряді тяжких та особливо тяжких злочинів вчинені організованою групою, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватим, існує ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також у кримінальному провадженні існує незначний ризик того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_19 , матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки особи, які є свідками по даному провадженню до теперішнього часу не допитані.

Апеляційний суд погоджується з тим, що ОСОБА_19 , може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з заволодінням чужого майна, оскільки обвинувачений неодноразово судимий за злочини проти власності, не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується із доводами обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо невмотивованості та необґрунтованості ризиків, оскільки районним судом зазначені обставини, які на думку районного суду свідчать про існування встановлених вище ризиків, які передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ІІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про непомірність обраної судом застави.
Вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на тривалість обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу, суддя визначив заставу як альтернативу запобіжного заходу, яка у разі її внесення може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Так відповідно до п.3 ч. 5 ст. 185 КПК України щодо особи, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб
На підставі положень ч. 3 ст. 183 КПК України суддя вірно прийшов до висновку про можливість визначення обвинуваченому застави у сумі 552300 гривень, яка є альтернативним та більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою.

Розмір застави є обґрунтованим та достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, в тому числі з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, розміру завданих збитків по даним кримінальним правопорушенням, майнового та сімейного стану обвинувачених та вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не є непомірними для них, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає доводи обвинувачених в цій частині безпідставними.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду, що необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинувачених у вчиненні ними ряду особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.
Застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_19 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , пояснень сторони захисту та доводи прокурора, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені тримаються під вартою більш ніж понад 1 рік, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 09.12.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000215, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2018 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4