ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/367/20 Справа № 185/1082/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000228 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, -
Встановила:
цією ухвалою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного 24 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Максимільянівки Мар`їнського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано наступним.
В обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 викладенні лише фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без формулювання обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують. Згідно з вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд першої інстанції, як зазначено в ухвалі, позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_8 , оскільки йому фактично не висунуто конкретне обвинувачення.
Вищенаведені обставини, за висновками суду, свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить дану ухвалу скасувати, у зв`язку із допущенням, на його думку, судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, матеріали провадження повернути на новий судовий розгляд до того ж суду, зі стадії підготовчого провадження.
На думку апелянта в обвинуваченні, висунутому ОСОБА_8 , чітко зазначено, що він обвинувачується в «участі в терористичній організації, а також організаційному та іншому сприянні діяльності терористичної організації». Тобто викладено короткий текст диспозиції ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Вважає, що викладені в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 фактичні обставини інкримінованого злочину та формулювання обвинувачення є конкретними, із зазначенням усіх складових елементів інкримінованого, кримінального правопорушення, та дають чітке й однозначне розуміння обвинувачення. В обвинувальному акті чітко вказано, у якому кримінальному правопорушенні обвинувачується ОСОБА_8 , із зазначенням короткого викладу тексту диспозиції інкримінованої йому статті, що і є згідно до чинного кримінального процесуального законодавства формулюванням обвинувачення.
Також посилається, що прокурор, зазначаючи в обвинувальному акті, що «таким чином, своїми умисними діями, - участю в терористичній організації, а також організаційним та іншим сприянням діяльності терористичної організації ОСОБА_8 , на його думку, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України», саме висловив своє твердження про вчинення ОСОБА_8 діяння, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, і жодним чином не зазіхнув на повноваження суду та на презумпцію невинуватості.
Вважає, що судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що згідно ст. ст. 412, 413 КПК України потягло за собою ухвалення незаконного та необгрунтованого судового рішення та відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просила їх задовольнити, захисника обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з ухвали, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
У підготовчому судовому засіданні, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд першої інстанції має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акта, за умови його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.
Вказаною нормою законодавець встановив вимоги до змісту обвинувального акта та підстави для повернення його судом першої інстанції прокурору.
Його повернення передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
При складанні обвинувального акта, з урахуванням принципу, визначеного ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення. При цьому обвинувачення повинно бути конкретним.
Відповідно до п.п. 2, 3 Постанови ВСУ № 5-328кс16 від 24.11.2016 року суду належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у вітчизняному кримінальному процесі.
Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Далі суду належить здійснити тлумачення нормативного змісту інституту "обвинувачення", неоднакове застосування норм якого автоматично може потрапляти під дію статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з огляду на недотримання гарантій права на справедливий суд.
Так, визначаючи основні терміни КПК, у пункті 13 частини першої статті 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).
Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК).
Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з тексту обвинувального акта, стороною обвинувачення зазначені вимоги закону не виконані.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами, викладеними в оскаржуваній ухвалі та вважає, що суд прийняв обґрунтоване рішення про повернення обвинувального акту прокурору.
Доводи прокурора про те, що в обвинуваченні, висунутому ОСОБА_8 , чітко зазначено, що він обвинувачується в «участі в терористичній організації, а також організаційному та іншому сприянні діяльності терористичної організації», на думку колегії суддів є безпідставними, виходячи з наступного.
В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України, - що є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст. 62, п. 3 ст. 129 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Крім того, колегія суддів зазначає, що в обвинувальному акті не вказана конкретна дата його складання, адже слідчим лише зазначено, що обвинувальний акт складено в лютому 2017 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4