Номер провадження: 11-сс/813/590/20
Номер справи місцевого суду: 523/4667/20 1-кс/523/1254/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 03.04.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000823 від 12.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України,-

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 , про арешт майна транспортного засобу «Toyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , у кримінальному провадженні №0000823, внесеному до ЄРДР 12.03.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України в частині заборони відчуження та зобов`язано ОСОБА_6 надати зазначений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з ключем запалювання на першу вимогу слідчого та прокурора при проведенні експертного дослідження.

Своє рішення про накладення арешту на автомобіль, який був вилучений у ході огляду місця події, слідчий суддя мотивував правовою підставою для арешту майна; достатністю доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; можливим розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливим цивільним позовом.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що слідчим суддею взагалі не враховано, що ні ОСОБА_6 , ні будь-хто інший не повідомлений про підозру в рамках кримінального провадження, крім того, ні слідчий, ні прокурор не надали жодних даних про розмір шкоди і відомостей про пред`явлення цивільного позову, цивільний позов не заявлено. Також слідчий суддя протиправно зобов`язав ОСОБА_6 надати зазначений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з ключем запалювання на першу вимогу слідчого та прокурора при проведенні експертного дослідження.

До початку апеляційного розгляду від адвоката ОСОБА_5 надійшла заява. В якій він просить розглянути апеляційну скаргу без його участі у зв`язку з карантинними заходами, вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

Прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 на виклик до суду не з`явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Оскільки учасники судового провадження належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду подання, однак в судове засідання не з`явились, у зв'язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового провадження та згідно з положеннями ч.4 ст.107 КПК України не здійснювати технічну фіксацію судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді можуть бути подані протягом п`яти днів з дня їх проголошення.

Частиною 3 статті 395 КПК України передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В зв`язку карантинними заходами апелянт не мав об`єктивної можливості подати апеляційну скаргу в межах передбаченого законом строку і пропустив цей строк на декілька хвилин що на думку апеляційного суду є несуттєвим.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний приходить до висновку про поважність пропущення апелянтом строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно визнати такою, що подана у строк та продовжити її розгляд.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно.

У клопотанні слідчого зазначено, що Суворовським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000823, внесеному до ЄРДР 12.03.2020 року, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.03.2020 року по пр-ту Добровольського, 32 у м. Одесі, за участю автомобіля марки «Toyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу, в результаті пригоди остання отримала тілесні ушкодження.

При цьому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначений транспортний засіб має відношення до даного кримінального провадження, оскільки може містити сліди кримінального правопорушення, а його збереження у стані, в якому він перебував безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, є необхідним для призначення та проведення судових експертиз, внаслідок чого вірно наклав арешт на зазначене вище майно.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, у клопотанні слідчого належним чином розкрито, яке відношення зазначений транспортний засіб має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки постановою слідчого від 12.03.2020 року воно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вищевикладені обставини були вірно враховані слідчим суддею при прийнятті оскаржуваного рішення, їм була надана належна правова оцінка, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на транспортний засіб лише в частині заборони його відчуження, відношення якого до кримінального провадження було належним чином доведено слідчим та прокурором.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 03.04.2020 року, якою частково задоволено клопотання слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 в частині заборони відчуження залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4