Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

22 січня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2019 року у кримінальному провадженні №0000565 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 25 січня 2018 року) відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.4 ст.296, ч.1 ст.126 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2019 року, якою у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого відмовлено, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів- до 27 січня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Згідно оскаржуваної ухвали, в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , про обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу відмовлено. Задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та продовжено йому строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів. Також зазначено, що ухвала суду закінчує свою дію 27 січня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає ухвалу суду незаконною та не обгрунтованою, оскільки, на його думку, вагомих доказів вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 , ч.4 ст.296 КК України, матеріали справи не містять. Додає, що відсутність доказів вчинення кримінальних правопорушень автоматично виключає можливість існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зазначає, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, а відтак підстав для його тримання під вартою немає.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 зазначив в ухвалі, що при розгляді даного клопотання суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, вік, стан здоров`я, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому прийшов до висновку, що обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно враховано те, що ОСОБА_4 обвинувачується, в тому числі, й у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за скоєне діяння, незаконно впливати на потерпілих, які дали показання щодо обставин скоєного щодо них злочину, та свідків. Також, враховуючи, що обвинувачений оголошувався в розшук, погрожував потерпілому ОСОБА_9 , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, існують об`єктивні ризики, що перебуваючи на волі, обвинувачений може впливати також на інших співучасників даного злочину з метою зміни їх показів. Крім того, обвинувачений ніде не працює, суспільно корисною працею не займається, не одружений, утриманців не має, схильний до вживання алкоголю та всі інкриміновані йому діяння вчинені в стані алкогольного сп`яніння, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може продовжити злочинну діяльність. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого за місцем свого проживання, своєчасне його з`явлення до суду та виключення можливості незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших співучасників даного злочину в кримінальному провадженні.

Між тим, колегія суддів вважає доводи захисника обвинуваченого щодо відсутності вагомих доказів вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.4 ст.296 КК України, безпідставними, так як, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегією суддів встановлено, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_4 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують.

Також колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

А ч.3 зазначеної норми Закону встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта…За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заявляючи клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою, ні захисник в клопотанні, що було подане до суду першої інстанції, ні в його апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не надано доказів про наявність в обвинуваченого чи його близьких родичів постійного місця проживання або реєстрації за адресою якого до обвинуваченого ОСОБА_4 можна було б застосувати домашній арешт. Також таких даних не містять і матеріали судового провадження.

Крім того, обвинуваченим та його захисником не спростовано доводів прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за скоєне діяння, незаконно впливати на потерпілих, які дали показання щодо обставин скоєного щодо них злочину та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2019 року у кримінальному провадженні №0000565 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 25 січня 2018 року) відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.4 ст.296, ч.1 ст.126 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3