Справа № 639/7761/19
Провадження № 1-кп/639/176/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові обвинувальні акти: у кримінальному провадженні № 0001813 від 18.10.2019 року та у кримінальному провадженні №0001916 від 06.11.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-технічною освітою, офіційно не працюючого, розлученого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , 2010 року народження (зі слів), судимого:

17.09.2008 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

10.02.2011 р. Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

14.12.2016 р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту;

06.06.2017 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 71, 72 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

21.06.2017 р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 71, 72 КК України до 1 року 11 місяців позбавлення волі, звільнений 29.10.2018 р. за відбуттям покарання;

24.09.2019 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК Украъни до 1 року 6 місяців обмеження волі;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в один із днів наприкінці травня 2019 року приблизно о 10 годині знаходився в районі розташування лікарні № 31 за адресою: м. Харків, пр-т Любові Малої, 4, де здійснив посадку в маршрутний автобус № 220. Перебуваючи в салоні зазначеного автобуса, він побачив раніше йому не знайому ОСОБА_6 , поряд з якою сидів чоловік похилого віку та на колінах тримав належну останній жіночу сумку з її вмістом.

Саме в той час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися в сумці ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , оцінивши ситуацію, що склалася, будучи впевненим у тому, що за його діями ніхто не спостерігав, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, непомітно для оточуючих, таємно заволодів мобільним телефоном «Samsung J 120H», витягнувши його із зовнішньої кишені вказаної сумки потерпілої.

Таким чином ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на таємне заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_4 , звернувши на свою користь викрадене майно, вийшов із салону маршрутного автобуса на вказаній вище зупинці, так як автобус ще не здійснював рух за своїм маршрутом, та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1533 гривні, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 25144 від 22.11.2019.

Крім того, ОСОБА_4 27.06.2019 приблизно о 08 годині 30 хвилин знаходився в районі розташування лікарні № 31 за адресою: м. Харків, пр-т Любові Малої, 4, де здійснив посадку в маршрутний автобус № 237. Перебуваючи в салоні зазначеного автобуса, він побачив раніше йому не знайому ОСОБА_7 , яка тримала через ліве плече відкриту жіночу сумку з її вмістом.

Саме в той час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися в сумці ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , відчуваючи безкарність за раніше вчинену крадіжку мобільного телефону ОСОБА_6 , оцінивши ситуацію, що склалася, будучи впевненим у тому, що за його діями ніхто не спостерігав, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, непомітно для оточуючих, таємно заволодів мобільним телефоном «Nokia 230», витягнувши його із вказаної сумки потерпілої.

Таким чином ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на таємне заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_4 , звернувши на свою користь викрадене майно, вийшов із салону маршрутного автобуса на вказаній вище зупинці, так як автобус ще не здійснював рух за своїм маршрутом, та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 808 гривень 50 копійок, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 25145 від 20.11.2019.

Крім того, ОСОБА_4 01.10.2019 року приблизно о 08 годині ранку знаходився в районі розташування будівлі кафе «Буфет» за адресою: м. Харків, пр-т Любові Малої, 24, де здійснив посадку в салон маршрутного автобуса № 238. Перебуваючи в салоні зазначеного автобуса, він побачив раніше йому не знайому ОСОБА_8 , яка тримала в руці чорну шкіряну закриту на змійку жіночу сумку з її вмістом.

Саме в той час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися в сумці ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , будучи впевненим у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, спочатку непомітно для оточуючих та ОСОБА_8 розстібнув рукою змійку середньої кишені її сумки, а потім, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, таємно заволодів мобільним телефоном "Samsung J7", витягнувши його лівою рукою із вказаної сумки потерпілої.

Таким чином ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на таємне заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_4 , звернувши на свою користь викрадене майно, вийшов із салону маршрутного автобуса на зупинці «Водоканал» та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5145 гривень 12 копійок, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 22403 від 25.10.2019.

Надалі ОСОБА_4 25.10.2019 року приблизно о 18 годині знаходився в районі розташування кафе «Арчи», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Григорівське шосе, 69, де здійснив посадку в тролейбус № 27. Перебуваючи в салоні зазначеного тролейбусу, він побачив раніше йому не знайому ОСОБА_9 , яка тримала в правій руці жіночу сумку з її вмістом.

Саме в той час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися в сумці ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , відчуваючи безкарність за раніше вчинені крадіжки, оцінивши ситуацію, що склалася, будучи впевненим у тому, що за його діями ніхто не спостерігав, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, непомітно для оточуючих, таємно заволодів гаманцем, який матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_9 не становить, в середині якого знаходився мобільний телефоном «Redmi 5A», вартістю 1412 гривень 60 копійок, та грошові кошти в сумі 150 грн., витягнувши його із вказаної сумки потерпілої.

Таким чином ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на таємне заволодіння майном та грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 .

Після цього, ОСОБА_4 , звернувши на свою користь викрадене майно та грошові кошти, вийшов із салону тролейбуса на вказаній вище зупинці, так як тролейбус ще не здійснював рух за своїм маршрутом, та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1562 гривні 60 копійок, з яких 150 гривень становлять грошові кошти та 1412 гривень 60 копійок - вартість майна, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 25143 від 21.11.2019.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, пояснив суду, що дійсно вчинив кримінальні правопорушення за встановлених судом обставин. Фактичні обставини справи не оспорював, надавши правдиві показання стосовно часу, місця та способу вчинення злочинів так, як вони встановлені судом. Просив суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності. Інші потерпілі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ними не оспорюються, в тому числі і допит потерпілих.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосовно судових витрат, речових доказів.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. При цьому ознака повторності за першим епізодом інкримінованого ОСОБА_4 злочину є наявною, оскільки ОСОБА_4 вчинив злочин, маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 21.06.2017 р. за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 71, 72 КК України.

Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який багаторазово судимий, на час вчинення злочинних епізодів наприкінці травня 2019 року та 27.06.2019 р. мав не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 21.06.2017 р., яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 71, 72 КК України до 1 року 11 місяців позбавлення волі, звільнений 29.10.2018 р. за відбуттям покарання, в подальшому був засуджений 24.09.2019 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі та після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив злочинні епізоди 1 жовтня 2019 року та 25 жовтня 2019 року, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, розлучений, зі слів має на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження, має постійне місце проживання, яке не співпадає з місцем реєстрації.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вимогами ч.2 ст.65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, наявність таких, що пом`якшують покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, репутацію, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства шляхом обмеження волі з реальним відбуванням покарання, а тому вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у вигляді обмеження волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України.

Оскільки обвинуваченим ОСОБА_4 частина злочинів вчинена до винесення останнього за часом вироку від 24.09.2019 р., а частина - після, суд при призначенні обвинуваченому покарання керується вимогами п.п.20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненного, як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Коли після постановления вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановления першого вироку, покарання за останнім у часі вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК, спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановления першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановления першого вироку і остаточно - за сукупністю вироків.

Згідно ст.124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.369371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами, вчиненими наприкінці травня 2019 року та 27 червня 2019 року) у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.09.2019 року, більш суворим знову призначеним покаранням, у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

Призначити покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами, вчиненими 1 жовтня 2019 року та 25 жовтня 2019 року) у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_4 призначити покарання шляхом часткового приєднання до покарання (за епізодами, вчиненими 1 жовтня 2019 року та 25 жовтня 2019 року), покарання, призначеного в порядку ч. 4 ст. 70 КК України, та остаточно призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту початку відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.09.2019 р. а саме з 31 жовтня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса процесуальні витрати за проведені по кримінальному провадженню експертні дослідження в розмірі 2355 (двох тисяч трьохсот п`ятидесяти п`яти) гривень.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року на речовий доказ: мобільний телефон «Samsung SM-A750F» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , та вважати його таким, що повернутий потерпілій ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1