ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3002/19 Номер провадження 11-кп/814/465/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)» провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженій вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.06.2016 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. ст. 70, 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки та звільненій від його відбування з іспитовим строком на один рік шість місяців та у подальшому таке звільнення було скасоване згідно ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року, - відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування строку перебування засудженої під вартою у період з 19 червня 2018 року по 01 листопада 2018 рік у строк відбування покарання за даним вироком із розрахунку, що один день такого тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що період часу з 19.06.2018р. по 01.11.2018р. не є строком перебування засудженої ОСОБА_7 в умовах попереднього ув`язнення, оскільки останню взято під варту для виконання вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16.06.2016р. який набрав законної сили 19.07.2016. Та при цьому встановив, що засуджена до набрання вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.06.2016. законної сили не перебувала в умовах попереднього ув`язнення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити її клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення.
Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.
Зауважує, що перебування її під вартою з часу винесення ухвали Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 19.06.2018 до вступу останньої в силу 01.11.2018, не є автоматично та безумовно визначеною частиною призначеного покарання Запорізьким районним судом Запорізької області від 16.06.2016, а є по своїй правовій суті попереднім ув`язненням, що на її думку повинно бути зараховано відповідно до правил ст. 72 КК України та вимог ЗУ №838-VIII від 26.11.2015.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції засуджена ОСОБА_7 та захисник в її інтересах адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав у ній наведених.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважає судове рішення законним і обґрунтованим.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Районним судом вказаних вимог закону було дотримано.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що до Полтавського районного суду Полтавської області надійшло клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання з 19.06.2018 по 01.11.2018.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженої, ОСОБА_7 засуджена вироком Запорізького районного суду Запорізької області 16 червня 2016 року за ч. 2 ст. 190 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_7 є засудженою за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці, де вказано про окреме виконання вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16.06.2016. Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 березня 2016 року по 11 жовтня 2016 року у співвідношенні один день тримання у слідчому ізоляторі за два дні покарання.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2017 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою (зі змінами) захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачуваної ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2016 року та відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк покарання обвинуваченій ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 11 жовтня 2016 року по 26 квітня 2017 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року задоволено подання Комунарського РС Запорізького МРВ органу пробації, скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженій ОСОБА_7 , призначеного за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.06.2016р. та направлено засуджену ОСОБА_7 для відбування покарання призначеного за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.06.2016 у вигляді 2 років позбавлення волі. До вступу ухвали суду в законну сили, постановлено обрати міру запобіжного заходу відносно засудженої ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДП «Запорізький слідчий ізолятор», в порядку встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, взявши її під варту в залі суду негайно. Вказано строк відбування покарання засудженій ОСОБА_7 обчислювати з моменту взяття під варту - 19.06.2018р.

Вказана ухвала набрала законної сили 01.11.2018р.

Отже засуджена ОСОБА_7 фактично просить зарахувати строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який був обраний з метою забезпечення виконання ухвали районного суду щодо направлення засудженої для відбування покарання за вироком суду.

Однак, такі вимоги засудженої ОСОБА_7 не ґрунтуються на законі.

Статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Частиною 5 ст. 72 КК України (в ред. ЗУ від 26 листопада 2015 року №838-УІІІ) передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Тобто дані положення передбачають зарахування особі строку перебування в умовах попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, до набрання вироком законної сили.

Як було встановлено, засуджена ОСОБА_7 до набрання вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.06.2016 законної сили, не перебувала в умовах попереднього ув`язнення.

При цьому, період часу з 19.06.2018 по 01.11.2018 не є строком перебування засудженої ОСОБА_7 в умовах попереднього ув`язнення, оскільки останню взято під варту для виконання вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16.06.2016, який набрав законної сили 19.07.2016, що виключає застосування до неї положень ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. ЗУ від 26 листопада 2015 року №838-УІІІ).

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженої про зарахування їй строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання у виді позбавлення волі відповідно до правил ст. 72 КК України законним та належним чином вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2019 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4