Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа № 572/711/20
Провадження № 1-в/572/130/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2020 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

представника ВК-46 - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Сарни в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костянтинівка Донецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, до засудження не працюючого. Раніше неодноразово судимого. По даній справі засуджений 19.08.2015 р. Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст.15 ч.3, 185 ч.3, 289 ч.2, 185 ч.3, 70, 71 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

початок строку 11.05.2015 року

кінець строку 30.06.2021 року,-

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з заявою про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений підтримав подану заяву, просить її задоволити, вважає що мета призначеного покарання досягнута.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на те, що засуджений має три стягнення та згідно висновку комісії державної установи «Катеринівська виправна колонія (46)» не заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення. Тому, просив в клопотанні відмовити.

Представник Катеринівської виправної колонії в судовому засіданні просить суд задоволити заяву засудженого, оскільки стягнення погашені.

Із матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_5 було засуджено19.08.2015 р. Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст.15 ч.3, 185 ч.3, 289 ч.2, 185 ч.3, 70, 71 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України - умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, за умисний тяжкий злочин.

На момент подання засудженим клопотання, ним дійсно відбуто більше 2/3 строку призначеного покарання.

У відповідності до ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ч. 4 Положень про спостережні комісії та піклувальні ради при спеціальних виховних установах, затверджених постановою КМУ № 429 від 2004 року, спостережні комісії разом з органами і установами виконання покарань вносять до суду за місцем відбування покарання засудженими особами подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

З аналізу вказаних норм вбачається, що питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання розглядається судом за клопотанням установи виконання покарань після розгляду даного питання на засіданні адміністрації установи виконання покарань та спостережної комісії.

Крім того, обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення засудженого є, відповідно до ч.2 ст.81 КК України, сумлінна поведінка та ставлення до праці. Таким чином, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у відповідній установі.

Так, відповідно до наявних в матеріалах особової справи засудженого матеріалів ОСОБА_5 працевлаштований. На профілактичному обліку не перебуває. Правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи дотримується. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, стосунки підтримує із засудженими різних категорій спрямованості.

Як вбачається із довідки про наявність стягнень та заохочень - за час відбуття покарання засуджений мав одне заохочення та 3 стягнення, які на даний час погашені.

З огляду на сукупність досліджених доказів, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний момент не довів свого виправлення, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про виправлення та перевиховання останнього, а тому клопотання засудженого не підлягає до задоволення.

Частина 1 ст. 26 КПК України визначає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 537 КПК України визначена компетенція суду під час виконання вироків, до якої віднесені питання щодо умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке вирішується судом в порядку встановленому ст. 539 КПК України на підставі подання, з яким звертаються до суду органи, що відають виконанням покарання.

На підставі ст.81 КК України, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно - дострокове звільнення від подальшого відбування покарання - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1