Справа № 471/655/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000152, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомар`ївка Братського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 03 липня 1998 року за ч.3 ст. 101 КК України до 5 років позбавлення волі;

-вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2007 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 70 того ж Кодексу до 9 років позбавлення волі; ухвалою Верховного Суду України від 27 січня 2009 року вказаний вирок скасовано у частині засудження ОСОБА_4 за ч.1 ст. 296 КК України, а справу закрито у зв`язку із закінченням строків давності; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 121 КК України призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі ;

-вироком Братського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2004 року за ч.2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту ;

-вироком Братського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 15 травня 2019 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , з метою реалізації умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходяться на могилі, та на їх подальший продаж, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу зайшов на територію кладовища, розташованого по вул. Миру в смт. Братське Миколаївської області, де, грубо порушуючи моральні засади суспільства у частині ставлення до покійних, діючи умисно, тобто, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії ніким не

помічені, шляхом розхитування витягнув із землі одну алюмінієву секцію огорожі розміром 270 х 60 см., яка знаходилась на місці поховання ОСОБА_6 , розпорядившись нею на власний розсуд, тим самими незаконно заволодівши нею і спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 350,00 грн.

16 травня 2019 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , з метою реалізації умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходяться на могилі, та на їх подальший продаж, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу зайшов на територію кладовища, розташованого по вул. Миру в смт. Братське Миколаївської області, де, грубо порушуючи моральні засади суспільства у частині ставлення до покійних, діючи умисно, тобто, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії ніким не помічені, повторно, шляхом розхитування витягнув із землі лавку, яка знаходилась на місці поховання ОСОБА_7 , від`єднавши від її дерев`яної частини дві металеві труби діаметром 6 см і довжиною 80 см кожна, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самим незаконно заволодівши ними і спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 320,00 грн.

17 травня 2019 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , з метою реалізації умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходяться на могилі, та на їх подальший продаж, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу зайшов на територію кладовища, розташованого по вул. Миру в смт. Братське Миколаївської області, де, грубо порушуючи моральні засади суспільства у частині ставлення до покійних і діючи умисно, тобто, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії ніким не помічені, повторно, шляхом розхитування витягнув із землі лавку, яка знаходилась на місці поховання ОСОБА_8 , від`єднавши від її дерев`яної частини два металеві кутники із загостренням внизу довжиною 70 см кожний, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самими незаконно заволодівши ними і спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 220,00 грн.

18 травня 2019 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , з метою реалізації умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходяться на могилі, та на їх подальший продаж, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу зайшов на територію кладовища, розташованого по вул. Миру в смт. Братське Миколаївської області, де, грубо порушуючи моральні засади суспільства у частині ставлення до покійних і діючи умисно, тобто, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії ніким не помічені, повторно, шляхом розхитування витягнув із землі лавку, яка знаходилась на місці поховання ОСОБА_9 , від`єднавши від її дерев`яної частини дві металеві труби діаметром 4 см і довжиною 60 см кожна, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самими незаконно заволодівши ними і спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 210,00 грн.

19 травня 2019 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , з метою реалізації умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходяться на могилі, та на їх подальший продаж, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу зайшов на територію кладовища, розташованого по вул. Миру в смт. Братське Миколаївської області, де, грубо порушуючи моральні засади суспільства у частині ставлення до покійних і діючи умисно, тобто, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії ніким не помічені, повторно, витягнув із землі металеву трубу діаметром 6 см та довжиною 120 см, яка знаходилась на місці поховання ОСОБА_10 і слугувала для забезпечення цілісності та форми насипу могили, розпорядившись нею на власний розсуд, тим самими заволодівши

нею і спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 280,00 грн.

20 травня 2019 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , з метою реалізації свого умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходяться на могилі, та на їх подальший продаж, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу зайшов на територію кладовища, розташованого по вул. Миру в смт. Братське Миколаївської області, де, грубо порушуючи моральні засади суспільства у частині ставлення до покійних і діючи умисно, тобто, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії ніким не помічені, повторно, шляхом розхитування витягнув із землі лавку, яка знаходилась на місці поховання ОСОБА_11 , від`єднавши від її дерев`яної частини дві металеві труби діаметром 3 см і довжиною 65 см кожна, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самими незаконно заволодівши ними і спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 210,00 грн.

25 травня 2019 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , з метою реалізації умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходяться на могилі, та на їх подальший продаж, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу зайшов на територію кладовища, розташованого по вул. Миру в смт. Братське Миколаївської області, де, грубо порушуючи моральні засади суспільства у частині ставлення до покійних, діючи умисно, тобто, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії ніким не помічені, повторно, шляхом розхитування витягнув із землі лавку, яка знаходилась на місці поховання ОСОБА_12 , від`єднавши від її дерев`яної частини дві металеві труби діаметром 5 см і довжиною 70 см кожна, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самими незаконно заволодівши ними і спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 270,00 грн.

27 травня 2019 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , з метою реалізації умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходяться на могилі, та на їх подальший продаж, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу зайшов на територію кладовища, розташованого по вул. Миру в смт. Братське Миколаївської області, де, грубо порушуючи моральні засади суспільства у частині ставлення до покійних і діючи умисно, тобто, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії ніким не помічені, повторно, шляхом розхитування витягнув із землі лавку, яка знаходилась на місці поховання ОСОБА_13 , від`єднавши від її дерев`яної частини дві металеві труби діаметром 6 см і довжиною 60 см кожна, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самими незаконно заволодівши ними і спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 140,00 грн.

28 травня 2019 року у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , з метою реалізації умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходяться на могилі, та на їх подальший продаж, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу зайшов на територію кладовища, розташованого по вул. Миру в смт. Братське Миколаївської області, де, грубо порушуючи моральні засади суспільства у частині ставлення до покійних і діючи умисно, тобто, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії ніким не помічені, повторно, шляхом розхитування витягнув із землі лавку, яка знаходилась на місці поховання ОСОБА_14 , від`єднавши від її дерев`яної частини дві металеві труби діаметром 6 см і довжиною 60 см кожна, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самими незаконно заволодівши ними і спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 280,00 грн.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин

кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності й допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив відображені в обвинувальному акті обставини його скоєння, зокрема, у частині часу, місця та способу вчинення, у тому числі й предметів злочину, а також мети, мотивів і спрямованості умислу та наслідків, що настали, у тому числі й розміру спричиненої ним матеріальної шкоди.

Так, допитаний в судому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 показав, що дійсно у період з 15 по 28 травня 2019 року, за виключенням декількох днів, кожного разу десь близько 19:00 - 20:00 години вечора, він приходив на кладовище, що розташоване в смт. Братське Миколаївської області, звідки викрадав металеві предмети, які знаходились на місцях поховання. Переважно, розхитував та витягав із землі лавки, які мали металеві ніжки або кутники.

Кожного разу він здавав їх на пункт приймання металобрухту, який знаходився поблизу кладовища, де отримував приблизно по 30,00 40,00 грн., так як у нього не було роботи, він розлучився із дружиною, а тому не було коштів на їжу.

Він не знав осіб, які поховані у могилах, а так само не знає і їх родичів, а тому у нього не було умислу наруги на могилами, помсти чи то хуліганських мотивів.

Він кожного дня приходив на сміттєзвалище, яке розташоване поблизу, щоб знайти щось металеве, а коли нічого не знаходив на смітнику, то йшов на кладовище з цією метою.

Він лише хотів привласнити металеві предмети аби здати їх на металобрухт, щоб тримати кошти.

Спричинену матеріальну шкоду потерпілим не відшкодував, але наразі влаштувався на роботу і після того як отримає заробітну плату, то обов`язково все поверне.

Обвинувачений вказав, що тоді у нього був важкий період у житті, а тому він вимушено вчинив інкримінований йому злочин. На цей час він розуміє наслідки скоєного і виказав готовність нести покарання в міру своєї вини.

Ці показання обвинуваченого, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб і сприймались судом безпосередньо, є допустимими і належними оскільки, прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а так само й інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що могила його діда ОСОБА_12 знаходиться на кладовищі в смт. Брастьке Миколаївської області. Десь в кінці травня-на початку червня 2019 року, точної дати не пам`ятає, його дружина повідомила йому, що біля могили діда немає лавки, яка мала металеві ніжки. Про це їй стало відомо від слідчого, який знайшов її на роботі.

Потерпілий вказав, крім цього, що будь - яких претензій матеріального чи то морального характеру до обвинуваченого не має, а щодо покарання останнього - поклався на розсуд суду.

Потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце були повідомлені належно, причин свого неприбуття не вказали та направили до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, паралельно висловивши позицію щодо призначення обвинуваченому покарання у відповідності до закону, а також вказали на відсутність до нього вимог щодо відшкодування матеріальної чи то моральної шкоди.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений та інші учасники процесу погодились з недоцільністю

дослідження усіх зібраних стороною обвинувачення доказів, так як повністю згодні з обставинами, встановленими в ході досудового розслідування та кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.3 ст.297 КК України.

При цьому, обвинувачений дав в судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з відображеними прокурором у обвинувальному акті фактичними обставинами учиненого ним кримінального правопорушення, а тому вони ( ці показання) не викликають у суду сумнівів у правильності розуміння ним їх змісту, добровільності та істинності його позиції із даного питання.

А тому суд, переконавшись, що обвинувачений і потерпілий вірно розуміють зміст обставин цього кримінального провадження, не оспорюють правову кваліфікацію дій обвинуваченого, за відсутності заперечень з їх боку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого порядку розгляду справи, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, обмежившись допитом самого обвинуваченого і одного із потерпілих та дослідженням зібраних досудовим слідством доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також інших доказів, у яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації його дій та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, що не суперечить нормі ч.3 ст. 349 КК України.

Зокрема, у порядку ст. 358 КПК України суд дослідив протоколи огляду місця події від 01 червня 2019 року, від 14 червня 2019 року та від 26 червня 2019 року, а також протокол огляду речей від 13 червня 2019 року, із додатками фото таблицями кожний із них, у яких посвідчено відомості стосовно усіх епізодів інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у тому числі, у частині місця і предметів злочину.

Крім цього, сторона обвинувачення надала суду відомості відносно розміру спричиненої правопорушенням матеріальної шкоди.

Тож, дані із цих джерел доказів, у їх сукупності, з урахуванням показань обвинуваченого, кореспондуються між собою, а тому підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, способу й обставин його вчинення), винуватості обвинуваченого, форми його вини, мотивів і мети, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а так само і обставин, які впливають на ступінь тяжкості учиненого і кваліфікацію його дій.

При цьому, усі процесуальні джерела доказів, як то, протоколи огляду місця події та речей, зібрані, у цілому, із застосуванням належної правової процедури, позаяк, фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку.

Що ж до певних недоліків, допущених слідчим при оформленні процесуальних джерел доказів, то вони, на переконання суду, не тягнуть за собою порушення фундаментальних прав і свобод особи, яка піддається кримінальному переслідуванню, наскільки, щоб зумовити визнання того чи іншого доказу недопустимим.

І будь якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Усі інші документи, як то, постанову про зміну групи прокурорів, постанову про визнання речовими доказами, заяву про добровільну видачу предметів злочину, суд розцінює як процесуальні документи, які відображають хід досудового розслідування і вказують на можливість використання інших джерел доказів, їх отримання та зберігання у порядку та у спосіб, що визначені КПК України.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, допитавши обвинуваченого

стосовно усіх обставин вчиненого ним діяння, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, у тому числі й щодо ознаки повторності, суд ураховував положення ст. 32 КК України і те, що діяння ОСОБА_4 не були об`єднані єдиним злочинним наміром, що випливає із сукупності установлених судом обставин у частині моменту виникнення умислу, направленого на незаконне заволодіння предметами, які знаходились на могилі.

Інакше кажучи, при вчиненні тотожних злочинів, як у даному випадку, кожен із них мав свою суб`єктивну сторону і самостійний умисел, який виникав щоразу перед вчиненням кримінального правопорушення (кожного із тотожних діянь).

Натомість продовжуваний злочин має єдиний умисел, який охоплює заздалегідь поставлену загальну мету та об`єднує всі тотожні злочини, чого у цій ситуації судом установлено не було.

Тобто вони (ці діяння), у цьому випадку, не утворювали собою продовжуваного злочину, а тому має місце ознака повторності у восьми наступних епізодах злочинної діяльності із дев`яти інкримінованих стороною обвинувачення.

При цьому, для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.06.2010 № 7).

А тому суд виключає обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно ( п.1 ч.1 ст. 67 КК України), позаяк, відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що її обтяжує.

Адже, протилежне призведе до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Тож, з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст. 297 КК України, так як він повторно незаконно заволодів предметами, що знаходились на могилі, з корисливих мотивів.

Проте, суд не убачає підстав для виходу за межі висунутого ОСОБА_4 обвинувачення у порядку ч. 3 ст. 337 КПК України, зокрема, у частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, установлено було, а виключення обставини, що обтяжує покарання, не тягне за собою зміни правової кваліфікації діяння.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому в аспекті ступеня тяжкості злочину, суд зважав на їх класифікацію за ст. 12 КК України, зокрема, те, що інкримінований ОСОБА_4 злочин відноситься до категорії тяжких, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, як то, кількість епізодів злочинної діяльності, об`єкт злочину, так як саме діяння, незалежно від мотивів його вчинення, посягає на моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць поховання, а також, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, у тому числі поведінку ОСОБА_4 до та після вчинення злочину.

Водночас, обвинувачений має чотири не погашених судимості, у тому числі за вчинення злочинів проти життя і здоров`я особи, а також проти власності, офіційно не працевлаштований, не одружений, має середню освіту, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, має батька ОСОБА_4 , 1950 року народження, на військовому обліку у Братському РВК не перебуває, так само як і на обліку нарколога та/або психіатра.

Крім цього, суд враховує, що обвинувачений дав правдиві показання, визнав себе винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, засуджував свій вчинок і визнав негативні наслідки для потерпілих, виразивши бажання їх ( ці наслідки) виправити, однак, завданої їм матеріальної чи то моральної шкоди не відшкодував.

Тому суд позбавлений можливості врахувати щире каяття обвинуваченого, як обставину, що пом`якшу покарання, позаяк, незважаючи спив значного проміжку часу після вчинення злочину (більш ніж півроку), він не намагався відшкодувати спричинену шкоду і виправити ситуацію, принаймні, шляхом відновлення стану, що існував до вчинення злочину.

Разом із цим, суд сприймає як дійсну обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину (п.1 ч.1 ст. 66 КК України).

Зокрема, у цьому контексті суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_4 під час досудового розслідування брав участь у слідчому експерименті, в ході якого указав на обставини щодо усіх інкримінованих йому епізодів, давав правдиві показання і вказав на особу, якій продав предмети, якими незаконно заволодів.

Водночас, суд не установив обставин, із числа передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжили покарання обвинуваченого, попередньо виключивши визначену п.1 ч.1 ст. 67 КК України.

За такого, суд переконаний, що покарання ОСОБА_4 належить призначити у межах санкції ч.3 ст. 297 КК України у виді обмеження волі.

Одночасно, суд не виявив передумов застосування ст.ст. 69,75 КК України, з огляду на тяжкість злочину та особу обвинуваченого, позаяк, мало місце учинення тяжкого злочину особою, яка має чотири не зняті і не погашені судимості, та у світлі умов життя, соціального та матеріального становища, стану здоров`я, рівня освіти і культури обвинуваченого, що у ракурсі цих даних у поєднанні їх з іншими факторами у справі свідчить про те, що він не бажає стати на шлях виправлення, принаймні, на даний час.

А тому відсутні підстави вважати, на даному етапі, що ОСОБА_4 може виправитись без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Разом із цим, суд був позбавлений можливості урахувати досудову доповідь відносно обвинуваченого, складання якої було доручено уповноваженому органу з питань пробації ухвалою від 11 грудня 2019 року, позаяк, остання на адресу суду до цього часу не надійшла.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді обмеження волі відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним, таким аби не становити надмірного тягаря для особи, як то, явно не справедливим.

А тому маке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Водночас, про можливість належної соціалізації і допустиму репутацію обвинуваченого свідчить характер вчиненого кримінального правопорушення у сукупності з відсутністю будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання, як то, у виді позбавлення волі.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження ніким не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання на даному етапі немає.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України, у той час, як розмір процесуальних витрат перед судом документально не доведений, а тому він не приймає рішення щодо їх розподілу згідно із правилами ст. 124 КПК України.

Тому, з цих мотивів, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 297 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання на виконання цього вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази металеву трубу довжиною 120 см та діаметром 5 см, два металевих стовпчики довжиною 70 см, чотири частини алюмінієвої решітки, дві металеві труби довжиною 70 см, які знаходяться в кімнаті речових доказів Братського ВП ГУНП в Миколаївській області повернути законним володільцям.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1