Справа № 738/1927/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/189/20
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000384 від 18.07.2019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 25.11.2019, по кримінальному провадженню щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Сосниця Сосницького району Чернігівської області, який зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 25.11.2019 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення полі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 6 908 (шість тисяч дев`ятсот вісім) грн 44 коп процесуальних витрат.

Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні заявлений в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Менська центральна районна лікарня» Менської міської ради залишений без розгляду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23.07.2019 на автомобіль MERCEDES-BENZ ML270, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасований.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 17 липня 2019 року близько 21 години 40 хвилин, керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ ML270, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у місті Мена Чернігівської області по вулиці Поштовій у напрямку від села Макошине до вулиці Героїв АТО. Рухаючись у вказаному напрямку в районі адміністративної будівлі Менської центральної районної бібліотеки, розташованої за адресою: місто Мена Менського району вулиця Героїв АТО, 9, ОСОБА_6 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, перед зміною напрямку свого руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обрав при цьому безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортного засобу та виїхав за межі проїзної частини вправо на тротуар, в результаті чого автомобіль перекинувся.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля MERCEDES-BENZ ML270, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та від яких вона померла в реанімаційному відділенні КНП «Менська центральна районна лікарня» Менської міської ради та ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений просив змінити вказаний вирок суду, а саме призначити (залишити) лише основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі ст.75 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що призначене судом додаткове покарання є занадто суворим та не відповідає особі обвинуваченого, враховуючи наявні пом`якшуючі обставини щире каяття, вчинення злочину вперше, позитивної характеристики за місцем проживання, та позиції потерпілих щодо призначення покарання. Вказав, що він є фізичною особою-підприємцем та враховуючи його вид діяльності з позбавленням права керування він втратить основне джерело доходів.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч.3 ст.349 КПК, правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК апеляційний суд не перевіряв, оскільки законність й обґрунтованість судового рішення у цій частині в апеляційній скарзі не оскаржується.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого фактично стосуються невідповідності призначеного додаткового покарання його особі через суворість і є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Так, згідно вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, врахував характер і ступінь скоєного злочину, який згідно із статтею 12 КК є тяжким злочином, який характеризуються необережною формою вини щодо наслідків, характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та роботи (як фізична особа підприємець), раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання, зміст досудової доповіді, а також взявши до уваги думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства й на підставі ст.75 КК звільнив його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, який є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України.

З огляду на викладене апеляційний дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, у частині визначення виду й розміру призначеного обвинуваченому як основного так і додаткового покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанцій, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, у апеляційній скарзі не наведено.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 додаткове покарання явно несправедливим через суворість апеляційний суд не вбачає.

За вказаних обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 25.11.2019, по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3