Справа № 146/1212/19
В И Р О К
іменем України

06 квітня 2020 року м. Шаргород

Справа №146/1212/19

Провадження №1-кп/152/15/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, студента 3 курсу Комаргородського вищого професійного училища Вінницької області, військовозобов`язаного, не судимого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 29.05.2019 року,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Томашпільського відділу
Могилів-Подільської
місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

учасників
судового провадження:

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника Служби у справах
дітей Томашпільської РДА
головного спеціаліста Служби
у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_8 ,

представника уповноваженого
підрозділу Шаргородського ВП
ДОП СП ОСОБА_9 ,

встановив:

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 10.04.2019 року приблизно о 15 годині, будучи на той час студентом 2 курсу Комаргородського вищого професійного училища, що знаходиться на вул. Соборна, 65, в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області, перебуваючи на території училища під час її прибирання, побачив на землі мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB» сірого кольору в гумовому чохлі-бампері, яким користувався студент цього ж училища ОСОБА_10 , котрий залишив телефон на землі без нагляду під час прибирання території училища, вирішив викрасти цей мобільний телефон. Скориставшись тим, що ОСОБА_10 залишив мобільний телефон, належний його матері ОСОБА_7 , на землі без нагляду та займається прибиранням території училища, а також скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та тим, що його дії залишаються таємними для оточуючих, умисно, таємно, з метою заволодіння чужим майном, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, підійшов до телефону марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB», в якому містилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», та викрав телефон із сім-картою, після чого покинув місце крадіжки, розпорядившись викраденим телефоном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта №328 від 24.06.2019 року, вартість мобільного телефона марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB» становить 2666,67 грн., вартість гумового чохла бампера до вказаного мобільного телефону становить 137,42 грн., а згідно із довідкою про вартість від ПП «Мандриш», вартість сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» становить 15 грн.
При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв збитку потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 2819,09 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Частиною 2 ст.8 та частиною 5 ст.9 КПК України встановлено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно з яким Суд при оцінці доказів, керується критерієм доведеності « поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, його законний представник, потерпіла, досліджені докази, зібрані сторонами кримінального провадження, допитані свідки сторони обвинувачення.

При цьому, сторона захисту та потерпіла не заявляли клопотань про виклик свідків.

Отже, суд, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши кожний із доказів, наданих сторонами кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо висунутого ОСОБА_3 обвинувачення за ч.1 ст.185 КК України, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.08.2019 року.

При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 10.04.2019 року працював на території Комаргородського ВПУ, яке знаходиться в с. Комаргород Томашпільського району, на вул. Соборна, 65, де разом із іншими учнями прибирав каміння для підготовки території під посадку дерев. Після закінчення роботи він та інші учні здали спецодяг, переодяглися у роздягальні училища і він пішов на автобусну зупинку, щоб їхати додому у с. Кислицьке. Приблизно о 15 годині він проходив по території, де прибирав каміння, і помітив на землі мобільний телефон, який підняв та забрав собі. Чий то був телефон, він не знав, а розпізнати не міг, так як телефон був виключений. Принісши мобільний телефон додому, він поставив його на зарядку, так як наявний у нього зарядний пристрій підійшов до знайденого телефона. Коли телефон зарядився, він спробував його включити, але на телефоні був пароль, тому він відразу не зміг включити. Після цього він здійснив перепрошивання телефону і телефон завантажився, але в ньому зникли будь-які дані, які б дозволили ідентифікувати, кому належить телефон. Ввечері того дня йому зателефонував класний керівник і повідомив, що у ОСОБА_10 зник телефон, чи він не бачив його. Він не знає, який саме був телефон у ОСОБА_10 , достовірно не знав, кому належить телефон, який знайшов на території училища, тому не повідомив про обставини, при яких знайшов телефон. До того ж, класний керівник не повідомив йому будь-яких ідентифікуючих ознак мобільного телефона, який належав ОСОБА_10 . Через деякий час ввечері того ж дня він вийняв з телефону сім-карту, а потім, приблизно через 1 місяць встановив свою сім-карту і кілька разів телефоном скористався. Він приходив з вказаним телефоном в училище, але ОСОБА_10 , який бачив у нього телефон, не повідомляв, що то його телефон. Пізніше йому стало відомо, що телефон ОСОБА_10 шукали і 10.04.2019 року, і на наступний день, але він не повідомляв, що знайшов телефон, так як не впевнився, що знайдений ним телефон належить ОСОБА_10 . Участі в пошуках телефона він не приймав. Коли він побачив телефон на землі на території училища, то інших осіб поряд з ним чи поблизу нього не було, тому і не повідомляв нікого про знайдення телефона. Так як ніхто не шукав телефона у той час, коли він його знайшов, то вирішив забрати собі цей телефон для власного користування. Він не викрадав телефон особисто у ОСОБА_10 , а знайшовши його, вирішив взяти для свого користування, тобто заволодів ним. Якби хтось до нього звернувся і підтвердив, кому належить телефон, він би його повернув. Коли в училищі учні, в тому числі і він, писали пояснення на ім`я директора про те, що не знаходили телефона на території училища, він припускав, що знайдений ним телефон може належати ОСОБА_10 , але вже побоявся про це повідомити, тому у поясненні написав, що телефона не знаходив. Через тривалий проміжок часу, приблизно через місяць, до нього приїхали працівники поліції, запитали чи не знаходив він телефона, на що він відповів, що знайшов, пішов у будинок, добровільно виніс телефон і видав поліцейським, які ввели якийсь код. Після цього поліцейські запропонували проїхати з ними у відділення поліції, де йому пояснили, що телефон належить ОСОБА_10 .

В судових дебатах та в останньому слові обвинувачений ОСОБА_3 показав, що на теперішній час він усвідомив, що його дії є злочином, розкаюється у скоєному, просить вибачення у потерпілої та просить його суворо не карати.

Крім признання обвинуваченим ОСОБА_3 вини, його винуватість у інкримінованому йому злочині доводиться та підтверджується сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, перевірених, досліджених, проаналізованих та оцінених судом.
Так, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами:

- визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , які наведені вище;
- показаннями законного представника ОСОБА_6 , яка суду показала, що її син ОСОБА_3 народився і проживає у с. Кислицьке Томашпільського району. Після закінчення девяти класів Кислицької ЗОШ її син пішов навчатися у Комаргородське ВПУ. За характером ОСОБА_3 спокійний, добрий, завжди допомагає їй по господарству, добре навчається. Вона є багатодітною матір`ю, їй присвоєно звання «Мати-героїня». ОСОБА_3 виховувався у багатодітній сім`ї, де всі завжди звикли допомагати один одному і підтримувати, ріс без батька, який давно помер. Син повністю піддається її вихованню та впливу, розкаюється у вчиненні злочину, позитивно характеризується і за місцем навчання, і за місцем проживання, тому просить його суворо не карати. Про злочин їй стало відомо від поліцейських Томашпільського ВП, котрі приїхали до неї додому і з`ясовували у сина, чи не знаходив він телефона. ОСОБА_3 поліцейським відразу добровільно видав мобільний телефон у її присутності. Про те, що син знайшов мобільний телефон, він повідомив її відразу по телефону, коли їхав додому 10.04.2019 року, але що телефон належить ОСОБА_10 , їй не було відомо. Потерпілій телефон повернуто у доброму стані, а також син покрив телефон захисним склом, у зв`язку із чим потерпіла не має матеріальних та моральних претензій до нього, що просить врахувати. Так як на теперішній час син є повнолітнім, то соціальні виплати по втраті годувальника на період навчання отримує особисто, у зв`язку із чим йому відкритий банківський рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тому ОСОБА_3 має особисті грошові кошти, якими може розпоряджатися, також вона надає йому кошти для особистого користування, то просить застосувати до сина покарання у виді штрафу, який він зможе сплатити;
- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка суду показала, що має неповнолітнього сина ОСОБА_10 , який навчається у Комаргородському ВПУ в с. Комаргород Томашпільського району. На початку квітня 2019 року син зателефонував їй у другій половині дня із телефону власниці квартири, яку винаймає, та повідомив, що зник його мобільний телефон марки «Ксіаомі Редмі а 5», який вона придбала для нього приблизно за 3000 грн., а також чохол-бампер за 300 грн. Також, син повідомив їй, що в той день він з одногрупниками збирав каміння у садку на території училища та залишив телефон під деревом, щоб не пошкодити, а коли після роботи повернувся за телефоном, то виявив його відсутність. ОСОБА_10 звертався за допомогою до класного керівника, одногрупників, щоб допомогли у пошуках, але безрезультатно. Вона спробувала набрати номер мобільного телефона сина, але він був вимкнений. Так як учні училища повідомили, що телефону ніхто не брав, то через кілька днів вона звернулася із заявою про викрадення телефона у поліцію. Телефон поліцейські повернули приблизно через 3-4 місяці у справному стані, в ньому були наявні сім-карта та карта пам`яті. Щодо стану мобільного телефону вона претензій до ОСОБА_3 немає, так як він повернутий їй у доброму стані та до того ж з наклеєним захисним склом. Покупцем телефону у документах про придбання зазначена вона. Заяву про крадіжку телефона до поліції подавала вона;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду показав, що навчається у Комаргородському вищому професійному училищі. З ОСОБА_3 вони одногрупники. 10.04.2019 року приблизно о 15 годині він з одногрупниками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 працював на земельній ділянці на території училища. До початку роботи вони всі приблизно 30 хвилин сиділи на горбку під деревом у саду, де очікували майстра, який повинен був повідомити, яку роботу вони виконуватимуть і до якого часу. Під час очікування майстра він усім присутнім продемонстрував свій мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note», так як придбав для нього чохол-бампер. Всі присутні хлопці брали телефон у руки і роздивлялися, в тому числі і ОСОБА_3 . Він достовірно знає, що в його групі тільки у нього був мобільний телефон вказаної марки і моделі, а також чохол. Коли прийшов майстер і повідомив, що їм слід збирати каміння та підготувати територію для посадки дерев, то він вирішив зняти куртку, яку залишив під деревом груші, і там же біля куртки залишив мобільний телефон, щоб не пошкодити, та, до того ж, у телефоні закінчувався заряд батареї, тому боявся його загубити. Чи хтось із його одногрупників бачив, що він залишив телефон біля куртки під деревом, не знає. Коли закінчили роботу приблизно о 16 годині, він пішов за курткою та телефоном і виявив його відсутність. Також, серед одногрупників він не побачив ОСОБА_3 , який вже поїхав додому. Він пішов у майстерню, де перепитував одногрупників, чи не бачили вони його мобільного телефона. ОСОБА_16 з майстерні зателефонував до ОСОБА_3 і запитав, чи не бачив останній його телефона, але ОСОБА_3 заперечив. Після цього він повідомив майстра ОСОБА_17 про зникнення телефона. Вони разом шукали телефон у саду на території училища, опитали учнів училища, які ще не пішли по домівках. Телефон не знайшли. Одного дня він з одногрупниками знаходився у комп`ютерному кабінеті училища, і він повідомив усіх про те, що його матір звернулася із заявою у поліцію. ОСОБА_3 мив підлогу, коли він йшов разом із заступником директора і повідомив про звернення матері в поліцію. Він припускав протягом всього часу зникнення телефона, що його викрав ОСОБА_3 , який раніше за всіх пішов додому після прибирання території училища 10.04.2019 року. Про те, що телефон знайшовся, він дізнався приблизно через 1-1,5 місяця від поліцейських, котрі повідомили, що знайшли його у ОСОБА_3 . Вважає, що якби ОСОБА_3 не викрав, а дійсно знайшов телефон, як стверджує останній, то обов`язково його б ідентифікував по сім-карті та чохлу, оскільки тримав телефон з чохлом у руках і роздивлявся. Коли телефон повернули поліцейські, то на ньому було встановлено захисне скло, яке встановив ОСОБА_3 . Припускає, що ОСОБА_3 встановив захисне скло, щоб не пошкодився телефон, оскільки на ньому була тріщина від камери до динаміка. Він не бачив, щоб ОСОБА_3 будь-коли користувався подібним мобільним телефоном і ніколи не бачив у нього свого мобільного телефона після зникнення, оскільки відразу б упізнав;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який суду показав, що про обставини викрадення мобільного телефона у ОСОБА_10 йому нічого не відомо. 07.06.2019 року приблизно о 15 годині він йшов із лікарні повз Томашпільське ВП і був запрошений у якості понятого при видачі мобільного телефона ОСОБА_3 працівникам поліції. Марки та моделі мобільного телефона він не пам`ятає, телефон був сірого кольору та в чохлі, а в середині телефона знаходилася сім-карта. При видачі телефона також була присутня матір ОСОБА_3 . До початку слідчої дії він дізнався від поліцейського про те, що ОСОБА_3 надав показання про те, що він знайшов телефон під деревом на території Комаргородського училища, користувався ним приблизно 1-1,5 місяця. Учасником будь-якої іншої слідчої дії він не був;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який суду показав, що про крадіжку телефона у ОСОБА_10 йому нічого не відомо. 07.06.2019 року приблизно о 14 годині 30 хвилин він був запрошений поліцейським для участі в якості понятого при видачі мобільного телефона ОСОБА_3 в присутності матері останнього. Він бачив, як ОСОБА_3 передав телефон поліцейському, а останній йому та іншому понятому ОСОБА_18 показав телефон в чохлі, після чого запакував у пакет і опечатав. Він запам`ятав назву телефона «Редмі», а також темно-сірий колір телефона. Після цього слідчий запитав у хлопця, як у нього з`явився телефон, на що ОСОБА_3 повідомив, що в квітні 2019 року прибирав на території училища каміння, під грушею побачив мобільний телефон, підняв, вимкнув його, забрав собі та поїхав у с. Кислицьке. При цьому, він не був обізнаний про те, яка слідча дія відбувається, які його права та обов`язки йому не було роз`яснено. Він підписав після всього протокол, а ОСОБА_18 підписав інший протокол, бо протоколів було два. Що саме було написано у протоколі, він не бачив, так як був без окулярів, але слідчий йому зачитав. Учасником будь-якої іншої слідчої дії він не був;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду показав, що є вчителем фізкультури Комаргородського ВПУ та класним керівником ОСОБА_3 і ОСОБА_10 10.04.2019 року учні його групи ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 працювали у садку на території біля училища, зокрема, збирали каміння. Він не був присутній під час роботи, так як з дітьми був присутній майстер ОСОБА_24 . Тобто діти працювали під контролем ОСОБА_24 та завгоспа, який здійснює нагляд за садом. Приблизно о 16 годині того дня йому зателефонував ОСОБА_10 і повідомив, що вкрали його мобільний телефон. Він разом із ОСОБА_10 та заступником директора пішов на те місце, де працювали діти, зокрема, на земельну ділянку, яка огороджена, де діти збирали каміння і готували територію для обробітку фрезою. Вони всі шукали на земельній ділянці телефон, зокрема, там, де збирали каміння, де під деревом відпочивали, так як ОСОБА_10 повідомив, що коли вони відпочивали, то він всім показував телефон. Під час роботи, як пояснив йому ОСОБА_10 , телефон знаходився у його кишені, але потім він поклав його під деревом біля куртки, щоб не загубити, так як телефон був розряджений. Спільні пошуки не дали результату, так як телефон не знайшли. Після цього він зателефонував усім дітям, які збирали каміння на земельній ділянці, з приводу того, чи відомо їм, що у ОСОБА_10 зник телефон, і чи не бачили, чи не знаходили вони телефона у садку, в тому числі і ОСОБА_3 . Марку телефона «Редмі» йому повідомив ОСОБА_10 , а також, що телефон був у чохлі-бампері. Будь-яких ідентифікуючих ознак мобільного телефона він дітям під час телефонної розмови не повідомляв, тільки вказав, що телефон зник у ОСОБА_10 . ОСОБА_3 під час телефонної розмови повідомив, що знає, що у ОСОБА_10 зник телефон, але він не бачив телефона, йому нічого не відомо. Того ж дня земельна ділянка була переорана фрезою, тому він вважав, що телефон вже не можливо знайти. 11.04.2019 року кожен учень із тих, що прибирали каміння на земельній ділянці у саду, писав пояснення на ім`я заступника директора з приводу того, що їм відомо про зникнення телефона. Також заступник директора запропонував, щоб той, хто вкрав телефон, повернув, і тоді ніхто не буде повідомляти у поліцію, але як йому відомо, телефон ніхто не повернув. ОСОБА_10 11.04.2019 року повідомив йому, що припускає, що телефон взяв ОСОБА_3 , бо він раніше усіх поїхав додому. ОСОБА_3 також писав пояснення на ім`я заступника директора, але пізніше, 12.04. чи 13.04.219 року, коли прийшов в училище. В поясненні ОСОБА_3 повідомив, що нічого не знає про зникнення телефона у ОСОБА_10 . Влітку 2019 року він був понятим при проведенні слідчого експерименту із ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_3 показав і розказав, як відбувалася подія викрадення телефона, зокрема, ОСОБА_3 повідомив, що біля дерева на земельній ділянці поруч із садом, яка огороджена і на якій вони збирали каміння, на початку робіт, знайшов мобільний телефон, підняв і поклав у кишеню, весь час телефон знаходився у нього, а по закінченню робіт пішов у майстерню переодягнувся і поїхав додому. Під час слідчого експерименту він зрозумів, що весь час, поки діти працювали і збирали каміння, телефон знаходився у ОСОБА_3 ;

- показаннями свідка ОСОБА_25 , який суду показав, що у серпні 2019 року працював вчителем у Комаргородському ВПУ. 27.08.2019 року проводився слідчий експеримент за участю неповнолітнього ОСОБА_3 , під час якого він був понятим. Слідчий експеримент проводився на огородженій земельній ділянці на території училища, де тепер висаджені яблуні. Під час слідчого експерименту ОСОБА_3 показував, що на цій земельній ділянці він з групою учнів училища 10.04.2019 року збирав каміння. ОСОБА_3 пояснив, що з одногрупниками очікував трактора, щоб вантажити каміння і сидів під деревом, де в цей час він взяв у ОСОБА_10 мобільний телефон, щоб подивитися чи подзвонити, а потім віддав. Коли каміння зібрали, то дозволили іти по домівках, і тоді ж ОСОБА_10 повідомив про зникнення мобільного телефона. Під час слідчого експерименту ОСОБА_3 повідомив, що шукав телефон і приблизно о 15.30 годині пішов додому;

- відомостями з протоколу огляду місця події від 07.06.2019 року, відповідно до яких ОСОБА_3 в присутності матері ОСОБА_6 та понятих ОСОБА_18 і ОСОБА_19 в приміщенні Томашпільського ВП добровільно видав мобільний телефон Redmi 5А, 16 Гб, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 : НОМЕР_2 , в чохлі чорного кольору, в середині якого знаходиться сім-карта «Київстар» з номером НОМЕР_3 , який, як пояснив ОСОБА_3 , він знайшов на полі, що належить Комаргородському ВПУ, і який в подальшому вилучено та поміщено до спецпакету (а.с.195-197 т.1);

- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту від 27.08.2019 року за участю ОСОБА_3 , його законного представника ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_25 , (з фототаблицями), відповідно до яких підозрюваний ОСОБА_3 погодився на пропозицію слідчого про проведення слідчого експерименту, в ході якого пояснив, що 10.04.2019 року з майстром ОСОБА_24 та одногрупниками з 212 групи пішов на територію молодого садка Комаргородського ВПУ, де з усіма підсипав дерева тирсою та збирав каміння і, йдучи, побачив на землі мобільний телефон, підняв та поклав до кишені, після чого пішов до підсобного приміщення, залишив інвентар, переодягнувся та поїхав автобусом у с. Кислицьке, при цьому, по дорозі витягнув телефон та намагався увімкнути, але телефон був розряджений. Приїхавши додому, він поклав телефон на зарядку та через деякий час увімкнув. Ще до закінчення прибирання земельної ділянки ОСОБА_10 повідомив усім, що загубив мобільний телефон марки «Редмі» сірого кольору і вони всі разом його шукали. Дійшовши до закінчення земельної ділянки він сказав ОСОБА_10 , що не бачив телефона, хоча телефон був у нього в кишені весь час. Вдома він витягнув з телефона сім-карту і побачив фотографії ОСОБА_10 , які в подальшому видалив. В цей же день йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_17 та запитав, чи не чув він про те, що у ОСОБА_10 загубився телефон. Він відповів ОСОБА_17 , що не знаходив телефона. Через кілька днів разом із одногрупниками він писав пояснення викладачам училища, що не бачив і не брав мобільного телефона ОСОБА_10 . Зі слів викладачів йому стало відомо, що якщо телефон не знайдуть, то звернуться у поліцію. Телефоном він користувався, але із собою не брав. В ході слідчого експерименту ОСОБА_3 вказав на місце, де знайшов мобільний телефон та поклав у кишеню (а.с.198-201 т.1). При цьому із фототаблиць вбачається, що площа земельної ділянки на території Комаргородського ВПУ, де працював ОСОБА_3 з одногрупниками 10.04.2019 року, огороджена огорожею з металевої сітки, прохід до неї здійснюється через ворота (а.с.202 т.1);

- відомостями, що містяться у письмових поясненнях учнів 212 групи ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 від 11.04.2019 року на ім`я в.о. заступника директора училища про те, що вони були присутні на уроці виробничого навчання під час зникнення у ОСОБА_10 мобільного телефону, якого не знаходили та не бачили (а.с.221-225 т.1) та класного керівника 212 групи ОСОБА_17 про те, що 10.04.2019 року о 15.30 годині до нього звернувся ОСОБА_10 , який повідомив про те, що у нього викрали мобільний телефон під час уроку виробничого навчання на території садка Комаргородського ВПУ, було оглянуто територію, телефона не знайдено (а.с.226 т.1);

- постановою від 07.06.2019 року про визнання мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note» з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в чохлі чорного кольору, з сім-картою «Киїстар» з номером НОМЕР_3 речовими доказами, приєднання до кримінального провадження та передання на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Томашпільського ВП (а.с.244 т.1);

- розпискою ОСОБА_7 від 14.08.2019 року про отримання на зберігання від слідчого Томашпільського ВП до вирішення справи в суді мобільного телефона марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 (а.с.245 т.1);
- висновком експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи від 24.06.2019 року за №328, з якого вбачається, що ринкова вартість мобільного телефона марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB», сірого кольору станом на 10.04.2019 року становить 2666,67 грн., ринкова вартість гумового чохла бампера до вказаного мобільного телефону становить 137,42 грн. (а.с.205-218 т.1);

- довідкою ПП «Мандриш» про вартість сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар», що була у використанні, станом на 10.04.2019 року становить 15 грн. (а.с.227 т.1);

- безпосереднім оглядом судом та учасниками судового провадження мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB», сірого кольору у гумовому чохлі-бампері чорного кольору із сім-картою «Київстар».

Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, зокрема, обвинуваченого, потерпілої, показань свідків, досліджених під час судового розгляду доказів, дослідивши та врахувавши всі обставини у їх сукупності, не надаючи переваги одним доказам перед іншими, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 29.08.2019 року, доведена повністю проаналізованими вище показаннями та доказами, які не викликають сумніву у їх правдивості та усувають вірогідність зацікавленості осіб, які їх надали.

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.185 КК України.

При цьому, суд виходить із правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 06.06.2019 року у справі №592/9008/17, відповідно до якого заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

Як зазначає Верховний Суд у вказаній вище постанові, на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Так, у кримінальному провадженні встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 був обізнаний з тим, якої марки телефон ОСОБА_10 , якого кольору захисний чохол телефона, оскільки безпосередньо у його присутності демонстрував телефона одногрупникам 10.04.2019 року під час робіт по збиранню каміння на території саду Комаргородського училища на земельній ділянці, яка огороджена парканом. За показаннями ОСОБА_10 , обвинувачений безпосередньо тримав телефон у руках і роздивлявся. При цьому, ОСОБА_3 , знайшовши телефон на землі на огородженій земельній ділянці, де він та п`ять його одногрупників збирали каміння на території саду Комаргородського ВПУ, підняв його, поклав до кишені, відразу після закінчення робіт поїхав додому, на думку суду, аби ОСОБА_10 не розшукав телефон, що унеможливить заволодіння ним, свідомо не повідомив учням групи та класному керівнику групи на їх звернення у телефонному режимі того факту, що знайшов телефон на земельній ділянці, на якій працював як він, так і ОСОБА_10 , свідомо проігнорував звернення заступника директора, в тому числі і до нього, як і до решти учнів групи, повернути телефон, свідомо знищив усю інформацію, що містилася у телефоні, яка б дала можливість ідентифікувати власника, жодних дій, спрямованих на виявлення власника та негайне повернення телефона не вчинив, натомість привласнив телефон, замінив у ньому сім-карту на свою, користувався, наклеїв захисне скло, що вказує на те, що ОСОБА_3 , на переконання суду, усвідомлював, що посягає на чужу власність, на яку не має ніякого права, наміру повертати телефон не мав, тобто передбачав спричинення майнової шкоди і бажав спричинити таку шкоду, відтак, діяв з прямим умислом на заволодіння чужим майном, а тому таємно викрав телефон і з місця події зник.

Отже, безпосередньо дослідивши докази, надавши їм належну оцінку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

За таких обставин суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину та вважає доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме: 10.04.2019 року приблизно о 15 годині, будучи на той час студентом 2 курсу Комаргородського вищого професійного училища, що знаходиться на вул. Соборна, 65, в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області, перебуваючи на території училища під час її прибирання, обвинувачений ОСОБА_3 побачив на землі мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB» сірого кольору в гумовому чохлі-бампері, яким користувався студент цього ж училища ОСОБА_10 , котрий залишив телефон на землі без нагляду під час прибирання території училища, вирішив викрасти цей мобільний телефон. Скориставшись тим, що ОСОБА_10 залишив мобільний телефон, належний його матері ОСОБА_7 , на землі без нагляду та займається прибиранням території училища, а також скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та тим, що його дії залишаються таємними для оточуючих, умисно, таємно, з метою заволодіння чужим майном, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, підійшов до телефону марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB», в якому містилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», та викрав телефон із сім-картою, після чого покинув місце крадіжки, розпорядившись викраденим телефоном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта №328 від 24.06.2019 року, вартість мобільного телефона марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB» становить 2666,67 грн., вартість гумового чохла бампера до вказаного мобільного телефону становить 137,42 грн., а згідно із довідкою про вартість від ПП «Мандриш», вартість сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» становить 15 грн.
При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв збитку потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 2819,09 грн.

Відтак, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.185 КК України.

При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, вчинив злочин, будучи неповнолітнім (а.с.233 т.1), відшкодував заподіяні злочином збитки з огляду на заяву потерпілої ОСОБА_7 про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого (а.с.45 т.1), яку потерпіла підтримала в судових дебатах, активно сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Крім того, в силу вимог ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.

З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_3 , здобутих під час досудового розслідування і приєднаних до матеріалів кримінального провадження, а також із акту медичного обстеження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 за станом здоров`я є фізично здоровим (а.с.229 т.1); на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Комунальної установи «Томашпільська центральна районна лікарня» обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває (а.с.235 т.1); за місцем навчання неповнолітній характеризується як такий, що навчається у Комаргородському ВПУ з 01.09.2017 року за спеціальністю «Тракторист-машиніст с/г виробництва (категорії «А-1», «А-2», «В 1»), слюсар з ремонту с/г машин та устаткування, водій автотранспортних засобів (категорія «С»), за період навчання зарекомендував себе учнем, який систематично відвідує навчання, охайний, навчається у міру своїх можливостей, на уроках та в позаурочний час особливої активності не проявляє, уміє триматися в колективі, не цурається фізичної праці (а.с.230 т.1).

З довідки про соціальне інспектування умов проживання ОСОБА_3 від 08.07.2019 року вбачається, що Томашпільським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді здійснено виїзд за місцем проживання неповнолітнього у АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_6 , перебуває на її утриманні. Разом з ними у будинку проживає старший син ОСОБА_6 ОСОБА_30 , 1993 року народження. Житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови задовільні, житловий будинок складається з трьох житлових кімнат, веранди та кухні, газифікований та електрифікований, наявне водопостачання. В будинку чисто, прибрано, наявні сучасні меблі та побутова техніка, кімната ОСОБА_3 належно умебльована: є робочий стіл, комп`ютер, книжкові полиці, ліжко, література для навчання. ОСОБА_3 забезпечений необхідним одягом та взуттям по сезонах. ОСОБА_6 старанно виконує свої батьківські обов`язки по утриманню та вихованню сина, цікавиться навчанням, відвідує батьківські збори. Відносини у сім`ї доброзичливі (а.с.231 т.1).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання в с. Кислицьке Томашпільського району Вінницької області, як особа, щодо якої виконком сільської ради не володіє компрометуючими матеріалами, проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с.234 т.1).

ОСОБА_3 не судимий в силу вимог ст.89 КК України (а.с.228, 238-240, 241 т.1).

Представники Уповноваженого підрозділу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та Служби у справах дітей Томашпільської РДА ОСОБА_8 зазначили, що неповнолітній ОСОБА_3 не перебував на обліку в Томашпільському ВП та у Службі в справах дітей, взятий на облік з приводу вчинення ним злочину у Томашпілький РЦ СССДМ і перебував під соціальним супроводом шість місяців. При призначенні ОСОБА_3 покарання просять останнього суворо не карати, врахувати, що він вчинив злочин, будучи неповнолітнім та призначити покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь щодо нього, оскільки, відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.1 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані потерпілій збитки, вчинив злочин, будучи неповнолітнім. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений визнав вину, добровільно та активно надав показання про факт та обставини вчинення злочину, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, про активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З досудової доповіді від 15.11.2019 року, що складена представником персоналу органу пробації Томашпільського районного сектору з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, вбачається, що ОСОБА_3 28.09.2017 року був засуджений вироком Томашпільського районного суду за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі із застосуванням ст.104 КК України з іспитовим строком на один рік. ОСОБА_3 проживає з матір`ю та старшим братом, у будинку пічне опалення та підведене електропостачання, в останнього окрема кімната; матеріально, їжею та одягом забезпечений; навчається на третьому курсі Комаргородського ВПУ, за місцем навчання характеризується позитивно, зарекомендував себе як спокійний, дисциплінований та врівноважений учень, має охайний вигляд, забезпечений шкільним приладдям, навчається в міру можливостей, адекватно реагує на зауваження, постійно відвідує навчальний заклад, до виконання громадських доручень ставиться старанно, займається спортом, хронічними та важкими захворюваннями не хворіє.

Крім того, з досудової доповіді вбачається, що шкідливих звичок ОСОБА_3 не має, алкогольні напої та наркотичні речовини не вживає, не схильний до агресії, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Зв`язків із особами з антисоціальною поведінкою ОСОБА_3 не підтримує, за місцем проживання скарг від жителів села на поведінку ОСОБА_3 не надходило. ОСОБА_3 виховується в неповній сім`ї, сім`я благополучна, стосунки з рідними гарні, допомагає матері по господарству, громадський порядок не порушує.

Ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється органом пробації, як низький (а.с.83-86 т.1).

Відповідно до висновку укладача досудової доповіді провідного інспектора Томашпільського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_31 , виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи особистість обвинуваченого, його спосіб життя, та низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тому вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без позбавлення чи обмеження волі, а також можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.
Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_3 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього, є відсутність належного контролю матері ОСОБА_6 за його поведінкою та спілкуванням за межами сім`ї, недостатній вплив дорослих членів сім`ї на формування поведінки обвинуваченого.

Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, в умовах призначення покарання у виді штрафу, враховуючи, що ОСОБА_3 має особистий банківський цільовий картковий рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на якому наявні грошові кошти (а.с.2-3, 4 т.2).

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи ОСОБА_3 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_7 , яка в судових дебатах зазначила, що не має претензій до обвинуваченого, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах призначення останньому покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.185 КК України.
При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Так, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування ним заподіяних злочином збитків, як пом`якшуючі покарання обставини, позитивно характеризують його особу після вчинення злочину, та, на переконання суду, хоч вчинений ним злочин і порушує конституційні права потерпілої ОСОБА_7 на вільне володіння своїм майном, але потерпіла зазначила, що не має претензій до обвинуваченого.

Тому, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах призначення покарання у виді штрафу.

При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведено: 24.06.2019 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №328 (а.с.205-218 т.1), вартість експертизи становить 785,05 грн. (а.с.204 т.1).

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 785,05 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з ОСОБА_3 , враховуючи наявність у нього особистого банківського карткового цільового рахунку та грошових коштів.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB» сірого кольору, з чохлом-бампером та сім-картою «Київстар», що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження і знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_7 до вирішення кримінальної справи (а.с.245 т.1), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_7 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484, 485, 487-490, 496 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «5А 2/16 2 GB» сірого кольору, чохол чорного кольору, сім-карту «Київстар» повернути володільцю ОСОБА_7 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького НДЕКЦ МВС України: 785 (сімсот вісімдесят п`ять) гривень 05 копійок за проведення товарознавчої експертизи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1