УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заявника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 28.04.2020 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0003023 від 31.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

09 червня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 28.04.2020 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0003023 від 31.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Так, у своїй скарзі представник заявника просить скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 28.04.2020 та зобов`язати слідчого вчинити відповідні процесуальні дії за наслідками розгляду клопотання за вих. № 28-04-20/ДБР від 28.04.2020.

Свою скаргу адвокат ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що посилання слідчого на ч. 5 ст. 40 КПК України, а саме те, що: «слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється», не може бути покладено у мотивувальну частину відмови у задоволенні клопотання. Крім того, факт проведення слідчого експерименту слідчими іншого органу досудового розслідування, на думку адвоката, не може бути покладено в обґрунтування відмови стороні захисту у реалізації її права на проведення слідчого експерименту. Слідчий не послався на жодну норму КПК, якою вказано, що право сторони захисту ставити питання, оголошувати заяви, зауваження та клопотання тощо під час слідчого експерименту позбавляє сторону захисту в майбутньому заявляти клопотання про проведення слідчого експерименту, згідно ст. 240 КПК України.

За таких обставин представник заявника вважає, що постанова слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 28.04.2020 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0003023 від 31.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим звертається до слідчого судді із вказаною скаргою.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, у ній зазначених. Вважав постанову слідчого незаконною та просив скасувати її. Зазначив, що слідчий експеримент дійсно було проведено раніше, проте він проводився за участі інших захисників та без участі спеціалістів, судово-медичного експерта, які могли б відповісти на важливі для досудового розслідування питання. Проведення слідчого експерименту за участю вказаних осіб дозволить у подальшому призначити відповідні судові експертизи, які доведуть правильність версії сторони захисту та неспроможність версії слідства, а тому є важливим інструментом здійснення захисту.

Слідчий першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , рішення якого оскаржується, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, у судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань, додаткових пояснень з приводу скарги до суду не направляв.

Враховуючи, що відповідно до ст.306 КПК України відсутність слідчого, який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду скарги, не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя, виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, вважає за необхідне розглянути скаргу у відсутність слідчого, з урахуванням наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, слідчий суддя при розгляді скарги вважає за необхідне першочергово розглянути питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва.

Слідчий суддя приймає до уваги, що фактичним місцем знаходження органу досудового розслідування є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Такої позиції щодо підсудності скарг на бездіяльність Державного бюро розслідувань Шевченківському районному суду м. Києва, дотримується Київський апеляційний суд (провадження №11-сс/824/1620/2020, 11-сс/824/1195/2020, 11-сс/824/778/2020, 11-сс/824/860/2020, 11-сс/824/771/2020).

Отже, враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для висновку про непідсудність скарги адвоката слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 28.04.2020 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0003023 від 31.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, Шевченківському районному суду м. Києва та вважає за можливе розглядати вказану скаргу по суті.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових дій) негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

За правилами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють її відмову, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Аналіз наявних у слідчого судді матеріалів скарги свідчить про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані слідчим при прийнятті рішення про відмову в задоволенні клопотання.

Так, зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що слідчий першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , розглянувши клопотання представника заявника адвоката ОСОБА_7 , виніс постанову про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 , подане в інтересах ОСОБА_5 , за Вих. № 28-04-20 від 28.04.2020 у кримінальному провадженні №0003023 від 31.12.2016.

Мотивуючи зазначену постанову слідчий вказує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження №0003023 від 31.12.2016, слідчими неодноразово проводились слідчі експерименти шляхом відтворення дій, обстановки та обставин подій за участі підозрюваного, його захисників та відповідних експертів. В ході проведення таких слідчих експериментів, стороні захисту надавалась можливість ставити питання, оголошувати заяви, зауваження та клопотання тощо. Тобто стороною обвинувачення, стороні захисту надана повна можливість реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків відповідно до вимог чинного законодавства з метою здійснення повноцінного та належного захисту підозрюваного.

Крім того, слідчий у оскаржуваній постанові зазначає, що згідно з ч.5 cт. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Однак з такими мотивами прийняття слідчим рішення про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчих дій, спрямованих на реалізацію свого права на захист, слідчий суддя не може погодитись з огляду на наступне.

Так, у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.

Крім того, у п. 134 Рішення ЄСПЛ у справі «Геннадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Nada проти Швейцарії» тощо, встановлено, що засіб правового захисту відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт № ETS N 005 від 04.11.1950 статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 28 квітня 2020 року вбачається, що слідчий, приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання не навів мотивів, які давали б підстави для відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту, не навів зміст обставин, які є підставами для прийняття такого рішення, мотиви його прийняття, їх обґрунтування.

Більше того, слідчий у своїй постанові послався на те, що слідчими неодноразово проводились слідчі експерименти шляхом відтворення дій, обстановки та обставин подій за участі підозрюваного, його захисників та відповідних експертів. Разом з тим, такі доводи слідчого є неконкретними, оскільки не місять даних щодо дати проведення такої слідчої дії та кола її учасників, залучення для проведення такого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки та обставин подій судово-медичного експерта та інших спеціалістів.

Понад це, в ході розгляду скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 слідчий в судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, не підтримав свою позицію та не надав слідчому судді жодних документів на обґрунтування своїх доводів.

Більше того, відмова у задоволенні клопотання сторони захисту, спрямованого на збирання доказів з метою підтвердження версії сторони захисту у кримінальному провадженні шляхом проведення слідчого експерименту за участю судово-медичного експерта та подальшого проведення експертизи суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпечення права на захист, змагальності сторін та диспозитивності, а також позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у наведених вище та інших численних рішеннях.

Викладене свідчить про формальний підхід слідчого до розгляду клопотання сторони захисту, а також необґрунтованість винесення слідчим першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 постанови про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 , поданого в інтересах ОСОБА_5 , за Вих. № 28-04-20 від 28.04.2020, відсутність підстав для прийняття такого рішення, що є суттєвим порушення вимог ст. 110 КПК України та безпосередньо впливає на законність прийнятого рішення слідчим.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 в частині скасування постанови слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 28.04.2020 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0003023 від 31.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Що стосується вимоги заявника зобов`язати слідчого вчинити відповідні процесуальні дії за наслідками розгляду клопотання за вих. № 28-04-20/ДБР від 28.04.2020, слідчий суддя зауважує наступне.

Згідно вимог ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може ухвалити рішення про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

При цьому, в межах розгляду даного питання слідчий суддя позбавлений можливості прийняти рішення про зобов`язання слідчого прийняти конкретне рішення або вчинити конкретну дію, як про це просить адвокат ОСОБА_4 .

Отже, скарга адвоката ОСОБА_4 в частині прохання зобов`язати слідчого вчинити відповідні процесуальні дії за наслідками розгляду клопотання за Вих. № 28-04-20/ДБР від 28.04.2020, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 22, 26, 110, 303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 28.04.2020 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0003023від 31.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 28.04.2020 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0003023.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 30 червня 2020 року о 08 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1