ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1/20 Справа № 190/1288/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

виправданого ОСОБА_9 ,

його захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження № 0000839 за апеляційною скаргою прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2018 рокувідносно ОСОБА_9 , -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого, останній раз:
- вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців,
визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та виправдано за цією статтею, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, - скасовано.
Як зазначив суд, згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він, відбуваючи покарання у ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№ 122)» з 04 листопада 2010 року, призначеного вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 23.06.2010 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців, систематично порушував вимоги режиму відбування покарання, що виражалося у відмові виконання законних вимог представників адміністрації установи виконання покарань, за що на законних підставах неодноразово притягувався до різних видів дисциплінарних стягнень, в тому числі у вигляді переведення до приміщення камерного типу на строк 3 місяці.
Після закінчення відбування стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу, засуджений ОСОБА_9 , належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і продовжив злісно порушувати вимоги режиму відбування покарання. Так, приблизно о 08 годині 20 хвилин 03.08.2017 року, у відділенні соціально- психологічної служби № 3, начальником відділення соціально психологічної служби № 3 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_11 , оперуповноваженим капітаном внутрішньої служби ОСОБА_12 , в.о. начальником відділу СВтаПР капітаном внутрішньої служби ОСОБА_13 , ЧПНУ підполковником внутрішньої служби ОСОБА_14 , було забезпечено засудженого ОСОБА_9 всім необхідним інвентарем для прибирання, та пред`явлено законну вимогу здійснити роботу з самообслуговування, згідно графіку чергування, оголошеного 31.07.2017 року ОСОБА_9 , та який відмовився поставити підпис, про що було складено відповідний акт.
Втім, засуджений ОСОБА_9 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, виконати поставлену законом вимогу безпідставно відмовився у категоричній формі, не маючи на те належних підстав і до прибирання не приступив, тим самим порушив вимоги підпунктів 2.1, 2.2, 2.5 Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а також абз. 1, 2, 3, 4 ч. 3 ст. 107 Кримінально виконавчого кодексу України.
Суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_9 зазначив про те, що як слідує з обвинувального акту всі чотири особи пред`явили вимогу ОСОБА_9 щодо здійснення роботи з самообслуговування, але в судовому засіданні дане твердження обвинувачення не знайшло свого підтвердження та спростовується відеозаписом переглянутим в судовому засіданні, з якого вбачається, що до засудженого в СПС № 3 з пропозицією про здійснення вологого прибирання спального приміщення відділення соціального психологічної служби № 3 підійшли ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , але діалог з ОСОБА_9 вів лише один співробітник колонії ОСОБА_13 .

Крім того, твердження зазначене в обвинувальному акті, що ОСОБА_9 був одягнутим по сезону та забезпечений всім необхідним для прибирання інвентарем, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується відеозаписом переглянутим в судовому засіданні, з якого вбачається, що ОСОБА_9 не був одягнений по формі, знаходився лише в одних шортах. Не вбачається яким же саме інвентарем ОСОБА_9 був забезпечений для здійснення вологого прибирання спального приміщення СПС № 3. З нечіткого мимолітного зображення інвентарю при здійсненні відеозйомки та при зупинці кадру судом було встановлено, що цеберко було порожнє, води в ньому не було.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт категоричної відмови обвинуваченого виконати вимогу представника адміністрації колонії, а також факт злісної непокори чи іншої протидії адміністрації, які стороною обвинувачення не доведені. Будь-яких інших доказів на ствердження вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення стороною обвинувачення не представлено. Жоден з перевірених судом доказів, за висновками суду, не підтверджує інкриміноване йому обвинувачення.

В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.
На підставі ч. 3 ст. 404 КПК України, дослідити докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а також документи, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , допитати його та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , та дослідити диск з аудіозаписами фіксації судового засідання.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Вважає, що обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , відеозаписом із відеореєстратора та письмовими матеріалами.
Вказує, що у вироку зазначено, що водою ОСОБА_9 забезпечений не був, остільки цеберко порожнє, води в ньому не було. При цьому, в судовому рішенні вказано, що зображення інвентарю нечітке.
Прокурор зазначає, що судом, на його думку, не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що якщо засуджений, через свій стан здоров`я не може виконувати різні види робіт, то відразу складається довідка про звільнення засудженого від виконання будь-яких робіт. Складена довідка надається начальнику того відділення СПС, в якому знаходиться засуджений. Посилається, що даний свідок вказав, що дійсно, на початку серпня 2017 року близько о 10:00 годині ним було проведено огляд засудженого ОСОБА_18 , та за станом здоров`я, зроблено висновок, що останній міг виконувати роботу по прибиранню.
Вважає, що суд прийшов до хибного висновку, що рапорт ОСОБА_11 зареєстровано в книзі обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події П`ятихатської ВК (№ 122), за № 9, - 03.08.2017 року о 08:20 год., а події, які описані в рапорті тривали протягом дня 03.08.2017 року.
В судовому засіданні було встановлено, що начальник відділення СПС № 3 ОСОБА_16 , усно, по засобам внутрішнього зв`язку, повідомив чергового по установі ОСОБА_14 03.08.2017 року о 08:20 год. про те, що ОСОБА_9 ухиляється від виконання законних вимог адміністрації установи. Про це черговим було здійснено запис у вищевказаному журналі під № 9. Після чого черговий ОСОБА_14 прибув до відділення СПС № 3, для констатації факту відмови засудженого ОСОБА_9 від виконання законних вимог адміністрації установи. Співробітниками установи ОСОБА_19 та ОСОБА_13 протягом дня було зібрано матеріали на ОСОБА_9 , складені рапорти і передані для розгляду комісії, і лише тоді черговим помічником начальника установи проставлено штамп на одному з рапортів, що вищевказану подію обліковано в журналі обліку заяв та повідомлень о 08:20 год.
Крім того, на його думку апелянта, суд у своєму рішенні безпідставно вказав, що в судовому засіданні встановлено, що відеозапис за фактом непокори ОСОБА_9 складається із одного файлу № 0818002 і містить поганий (нечіткий/тихий) звукозапис, та констатує факт того, що діалог з ОСОБА_9 вів один працівник установи - ОСОБА_13 .. Апелянт зазначає, що при перегляді відеозапису, на зображенні видно ОСОБА_9 , який стоїть обличчям до відеореєстратора, а спиною до даного реєстратора знаходяться ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , що не дає можливість з`ясувати, хто саме веде розмову із засудженим по здійсненню прибирання. Вважає, що навіть якщо лише один ОСОБА_13 , який на той час займав посаду виконувача обов`язків начальника відділу соціально- виховної та психологічної роботи, ставив засудженому ОСОБА_18 вимогу щодо здійснення прибирання спального приміщення, а останній її не виконав, вказує на те, що ОСОБА_18 , на його думку, вчинив злочин, передбачений ст. 391 КК України, остільки ОСОБА_13 є представником адміністрації установи виконання покарань та міг давати таку вимогу засудженому.
Відносно зазначення у вироку, що ОСОБА_9 03 серпня 2017 року був одягнутий не по сезону, та адміністрація установи не забезпечила його одягом, бо останній знаходився у вказаний день лише в шортах, апелянт зазначив, що засуджений забезпечувався одягом відповідно до встановленого порядку.
Вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими.
Також, на думку прокурора, поза увагою суду залишилось те, що після закінчення відбування стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу засуджений ОСОБА_9 продовжив злісно порушувати вимоги режиму відбування покарання, за що отримував дисциплінарні стягнення у вигляді попередження, доган, суворих доган, поміщення до ДІЗО, а саме 01.03.2017р., 03.03.2017р., 31.05.2017р., 06.06.2017р., 30.06.2017р., 04.07.2017р., 18.07.2017р. та 01.08.2017р. На думку апелянта, ОСОБА_9 не бажав ставати на шлях виправлення та коритися законним вимогам адміністрації установи виконання покарань.
Крім того, прокурор вказує, що у вироку суду містяться істотні суперечності, що полягають у невідповідності зафіксованого звукозапису судового процесу та показами обвинуваченого, свідків, які допитувалися у судовому засіданні.
Зокрема у вироку суду зазначено, що при допиті свідок ОСОБА_14 показав, що знаходячись у спальному приміщенні відділення СПС № 3, начальник відділення ОСОБА_11 запропонував засудженому ОСОБА_9 пройти до нього в кабінет, який розташований в цьому ж приміщенні, аби там оголосити йому графік чергування, згідно якого засуджений повинен був приступити до чергування в цей день. Оскільки засуджений ОСОБА_9 так і не прибув за викликом до кабінету начальника відділення, графік чергувань був оголошений йому на місці, в спальному приміщенні відділення.
Але згідно запису судового засідання ОСОБА_20 пояснив, що начальник відділення ОСОБА_11 запропонував засудженому ОСОБА_9 пройти до кабінету начальника відділення, який розташований в цьому ж приміщенні, для того що б оголосити засудженому вимогу по здійсненню прибирання згідно графіку чергування.
Також зазначає, що у вироку суду зазначено, що свідок ОСОБА_21 пояснив, що ОСОБА_9 здійснив сухе прибирання. Однак, згідно запису судового засідання, свідок ОСОБА_21 показав, що ОСОБА_9 можливо здійснив сухе прибирання, остільки свідок вийшов із спального приміщення і не бачив цього.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, думку виправданого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, допитавши свідків, та дослідивши документи, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Апеляційний суд у відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приймаючи рішення про ухвалення виправдувального вироку, суду слід мати на увазі, що у відповідності до ст. 373 КПК, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
У разі визнання особи виправданою, в мотивувальній частині вироку, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішується судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Суд першої інстанції, постановляючи виправдувальний вирок, зазначених вимог закону певним чином не дотримався.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що стороною обвинувачення надано недостатньо доказів для визнання ОСОБА_9 винуватим у пред`явленому обвинуваченні, а тому наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, не доведено.
Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 391 КК України встановлена відповідальність за злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань. За змістом зазначеної норми права злісна непокора вимогам адміністрації полягає у відкритій, демонстративній відмові засудженого від виконання законних вимог або розпоряджень представника адміністрації установи, який завдяки своєму службовому становищу мав право пред`явити такі вимоги та віддати розпорядження, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав.
Відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 , відбуваючи покарання у ДУ П`ятихатська виправна колонія (№ 122), систематично порушував вимоги режиму відбування покарання, що виражалося у відмові виконання законних вимог представників адміністрації установи виконання покарань, за що на законних підставах неодноразово притягувався до різних видів дисциплінарних стягнень, в тому числі у вигляді переведення до приміщення камерного типу на строк 3 місяці.
Після закінчення відбування стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу, засуджений ОСОБА_9 , належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і продовжив злісно порушувати вимоги режиму відбування покарання. В обвинувальному акті акцентовано увагу на тому, що приблизно о 08 годині 20 хвилин 03.08.2017 року, у відділенні соціально-психологічної служби № 3, начальником відділення соціально-психологічної служби № 3 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_11 , оперуповноваженим капітаном внутрішньої служби ОСОБА_12 , в.о. начальником відділу СВтаПР капітаном внутрішньої служби ОСОБА_13 , ЧПНУ підполковником внутрішньої служби ОСОБА_14 , було забезпечено засудженого ОСОБА_9 всім необхідним для прибирання інвентарем, та пред`явлено законну вимогу здійснити роботу з самообслуговування, згідно графіку чергування, оголошеного 31.07.2017 року ОСОБА_9 , який відмовився поставити підпис, про що було складено відповідний акт.
Далі зазначено, що засуджений ОСОБА_9 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, виконати поставлену законом вимогу безпідставно відмовився у категоричній формі, не маючи на те належних підстав і до прибирання не приступив, тим самим порушив вимоги підпунктів 2.1, 2.2, 2.5 Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а також абз. 1, 2, 3, 4 ч. 3 ст. 107 КВК України.
Згідно з вимогами ст. ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета. При цьому, обов`язок доказування цих обставин покладається на сторону обвинувачення.
У відповідності до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, здійснюючи оцінку кожного доказу за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані.
Як в судовому засіданні першої інстанції так і будучи допитаним в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_9 , винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, акцентуючи увагу на тому, що він у категоричній формі не ухилявся від вологого прибирання спального приміщення відділення психологічної служби № 3, де він проживав, а наполягав на тому, що цього зробити не можливо за відсутності води в установі. Цеберко, яке йому ніби-то було надано з водою, фактично було пустим. ОСОБА_9 пояснив, що зранку 03.08.2017 року до нього в СПС № 3 прийшли співробітники колонії ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та начальник відділення СПС № 3 ОСОБА_11 , та запропонували пройти до кабінету останнього, не пояснюючи причин, але він не пішов. Пізніше, приблизно о 08 год. 20 хв. до нього знову підійшли ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та запропонували йому здійснити вологе прибирання спального відділення СПС № 3, на що ОСОБА_9 відповів, що не може цього зробити, оскільки в колонії як тиждень не має води, та у нього можливо є температура. Тоді йому було ними запропоновано сходити до медичної частини, яка працює з 10 години 00 хвилин. О 10:00 годині він пішов до лікаря ОСОБА_17 . При цьому, лікар ОСОБА_17 поставив ОСОБА_9 діагноз: о.реніт, хр. гастодуоденіт, призначено лікування. Температура тіла 36,9, тиск 125/80. Потім прийшов ОСОБА_11 та почав розпитувати лікаря чи може ОСОБА_9 здійснювати прибирання, на що лікар відповів що може. Далі його відвели в кабінет ОСОБА_11 . Там також були ОСОБА_15 , ОСОБА_12 і почали знову пропонувати здійснити вологе прибирання. На що він відповів, що не може зробити таке прибирання, оскільки відсутня вода. Після цього він пішов до свого спального приміщення, взяв суху ганчірку, витер зверху тумбочку та замів біля свого спального місця, зазначивши, що все відділення не замітав, оскільки йому б не дозволили б це зробити інші засуджені, бо піднялась би пилюка. Працівники адміністрації колонії після цього до спального відділення СПС № 3 не приходили. На запитання чи надавався йому інвентар для прибирання, відповів, що взагалі його не бачив. Також пояснив, що на території колонії є колодязь з підземною водою, який находиться в промзоні біля котельної, але туди виходити йому заборонено. ОСОБА_9 також пояснив, що від нього ніяких письмових пояснень не вимагали, тільки погрожували, що застосують до нього ст. 391 КК України.
В ході апеляційного розгляду були допитані в якості свідків, співробітники установи. Так, свідок ОСОБА_14 пояснив, що 03 серпня 2017 року, під час перебування на чергуванні, в якості чергового коменданта, начальник відділення соціально-психологічної служби № 3 ОСОБА_11 , повідомив йому, що у відповідності до графіку чергування, один із засуджених мав приступити до прибирання спального приміщення зазначеного відділення. Після цього, він, разом зі ОСОБА_11 , оперуповноваженим ОСОБА_12 та заступником начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_13 , для здійснення належного контролю, пройшли до спального приміщення, де розташовані засуджені, де ОСОБА_11 запропонував засудженому ОСОБА_9 пройти до нього в кабінет для оголошення йому графіку чергування, згідно якого той повинен був приступити до чергування в цей день. Там же засудженому ОСОБА_9 планувалось вручити весь необхідний інвентар для прибирання, який знаходився біля кабінету. Оскільки ОСОБА_9 та і не прибув за викликом до кабінету начальника відділення, графік чергувань був оголошений йому на місці. Після цього, ОСОБА_11 звернувся із вимогою до засудженого ОСОБА_9 приступити до прибирання спального приміщення. Однак, ОСОБА_9 відмовився виконувати зазначену вимогу. Потім ОСОБА_9 почав жалітись на погане самопочуття. Після цього, ОСОБА_11 запропонував йому пройти до лікаря. Свідок зазначив, що весь цей час проводив відеозйомку даної події на відеореєстратор.
Допитані в апеляційному суді свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , надали по суті аналогічні пояснення, які надав ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_13 , ОСОБА_11 пояснили, що ОСОБА_9 було надано необхідний інвентар, в тому числі і відро з водою, але він категорично відмовився здійснити вологе прибирання.
З переглянутого в апеляційному суді відеозапису неможливо однозначно дійти до висновків, які зробив суд першої інстанції.
Так, судом першої інстанції належним чином не перевірено, який встановлено в закладі порядок забезпечення водою осіб, які перебувають в жилій зоні, в разі відсутності води, яким чином відбувається доставка води з промислової зони, яким чином заповнюються резервуари, чи були заповнені резервуари водою у вказаний день. Судом не з`ясовано, чи мав можливість ОСОБА_9 під контролем набрати води з промислової зони та виконати вимогу керівництва адміністрації про вологе прибирання приміщення.
Без з`ясування вказаних обставин, неможливо прийти до обґрунтованого висновку про можливість чи неможливість виконання зазначеного розпорядження.
Отже, судом першої інстанції допущено певну неповноту під час судового розгляду.
Крім цього, є слушною думка прокурора про невідповідність пояснень свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , зазначених у вироку тим, які реально відображені на технічному записі.
Також поза увагою суду залишилась і та обставина, що капітан ОСОБА_13 , згідно покладених обов`язків, є посадовою особою та мав відповідні повноваження надавати розпорядження для засуджених, в тому числі і для ОСОБА_9 щодо необхідності здійснення вологого прибирання в спальному приміщенні.
Отже, перевіривши надані матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, зробив висновки у вироку, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вимоги процесуального закону належним чином не виконав, що перешкодило ухвалити обґрунтоване рішення.

В зв`язку з цим, судове рішення не можна визнати законним.
Згідно зі ст. ст. 409 ч. 1 п. 1, 2, 410, 411, 412 КПК України, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог Закону, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону, слід належно встановити обставини скоєння чи не скоєння інкримінованого злочину, детально перевірити усі докази по справі, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість, достовірність та достатність, після чого ухвалити рішення, яке б ґрунтувалось на вимогах Закону.
Виходячи з викладеного вище, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409-412, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2018 року відносно ОСОБА_9 , - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4