Єдиний унікальний номер справи 185/2676/19
Провадження № 1-кп/185/163/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 03 січня 2019 року, з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда Дніпропетровської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , строк якого спливає 27 квітня 2020 року.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечували щодо продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З`ясувавши думку представника державного обвинувачення, самої обвинуваченої та її захисника, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На даний час строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 закінчується, однак завершити кримінальне провадження не можливо.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 раніше не судима, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, позбавлена батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено на строк до десяти років позбавлення волі.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 , у разі визнання останньої винуватою у кримінальному правопорушенні, ОСОБА_3 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Встановлено, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати і підтверджують те, що ОСОБА_3 в разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може ухилятися від явки до суду, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою.

Таким чином суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд вважає необхідним не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої, суд зважає на те, що зазначений прокурором ризик про переховування від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачена може ухилитись від правосуддя та продовжити злочинну діяльність. З урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що тяжкість злочинів не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою,

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - до 20 червня 2020 року.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1