Дата документу 18.12.2019 Справа№ 320/2380/17-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1866/19
Єдиний унікальний № 320/2380/17-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.121 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005816 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Генджа, Азербайджан, громадянина Азербайджану, азербайджанця, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням 2 роки іспитового строку та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 суму матеріальної шкоди в розмірі 3713 грн. 75 коп., суму моральної шкоди, заподіяну злочином, в розмірі 70 000 грн. 00 коп., та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 15 714 грн. 00 коп.,

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку, 24 листопада 2015 року, приблизно о 00 годин 20 хвилин, знаходячись біля будівлі кафе «Пан і Пані», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гоголя, буд. № 107, в ході виниклої з ОСОБА_7 сваркою, громадянин ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наявним у нього при собі ножем, умисно наніс один удар в область тулуба потерпілого ОСОБА_7 , заподіявши йому, тим самим, тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення: передньої черевної стінки, що проникло у черевну порожнину, з дотичним пошкодженням сальника, що призвело до необхідності проведення хірургічної операції і первинної хірургічної обробки рани, лапаротомії, ревізії, дренування черевні порожнини, яке згідно з висновками судово-медичної експертизи № 111 від 06.03.2017, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_9 . Огли, вважає, що при ухваленні вироку судом призначено покарання, яке не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. При призначенні покарання суд обрав обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 було звільнено від відбування призначеного судом основного покарання не обґрунтувавши підстав обрання саме цього виду покарання та його строку, а також не врахував його думку як потерпілого.

В судовому засіданні він, як потерпілий від злочину, наполягав на призначенні найсуворішого покарання для ОСОБА_9 . Огли у виді ізоляції від суспільства, однак судом при винесені вироку та призначені покарання не було враховано його думку, що свідчить про грубе порушення закону.

Також судом не було враховано той факт, що у своїй досудовій доповіді старший інспектор Мелітопольського міськрайонного відділу з питань пробації Південно-східного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_11 вказала, що ОСОБА_12 негативно ставиться до скоєння ним правопорушення, вину визнає та негативно ставиться до кримінальних правопорушень в подальшому та намагається вирішити проблеми з законом. Однак 07 червня 2017 року ним було подано заяву до Мелітопольського ВП ГУ НП в Запорізькій області про погрози з боку Намазова, тобто обвинувачений не став на шлях виправлення, а навпаки не зупиняється та продовжує вести злочинну діяльність. Зазначає, що обвинувачений хоч і визнав свою вину, однак він перед ним не вибачився, та за весь час ніяк не проявляв щирого каяття, яке б, в свою чергу, засвідчувало про його відношення до скоєного, що також повинно вплинути на вид покарання.

Неправомірними діями ОСОБА_12 , йому було завдано моральну шкоду, оскільки після нанесення йому тілесних ушкоджень, він відчував моральні страждання пов`язані з власною безпорадністю та відчуттям постійного фізичного болю при намаганні обслуговувати себе самостійно, перший час потребував сторонньої допомоги, що порушило звичайний уклад життя. Перенесений ним психоемоційний стрес в результаті неправомірних дій обвинуваченого вкрай негативно вплинув на його стан здоров`я, йому було проведено хірургічне втручання, до інциденту він був повністю здоровий та не знаходився на обліку та лікуванні. До сьогоднішнього дня його стан здоров`я не відновися та він страждає від фізичного болю у зв`язку з отриманими травмами та страждає безсонням. Усугубляє той факт, що до теперішнього часу він не може спокійно сприймати те, що з ним сталося та нормально розмовляти про події 24.11.2015 року. Іноді приймає антидепресанти та заспокійливі засоби, які нормалізують його стан здоров`я. За завдані моральні страждання, виходячи з засад розумності і справедливості, їм було визначено розмір відшкодування моральної шкоди у 300 000 гривень, про що обґрунтовано заявив вимоги в цивільному позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000 гривень, суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми на його користь.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, направленого на застосування насильства, шляхом завдання тяжкого тілесного ушкодження йому як потерпілому, вважає необхідним призначити ОСОБА_9 . Огли міру покарання лише пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Стягнути з ОСОБА_9 на його користь відшкодування моральної шкоди у сумі 300 000 (триста тисяч) гривень. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: представника потерпілого та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд в суд першої інстанції, захисника та обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які просили вирок суду залишити без зміни; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі потерпілим ОСОБА_7 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 121 КК України.

Доводи потерпілого про неправильне застосування судом до обвинуваченогоОСОБА_9 . Огли ст. 75 КК України внаслідок м`якості, є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_9 положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв у встановлені істини у справі, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання де характеризується позитивно.
Колегія суддів вважає, що суд порушив зазначені вимоги закону, оскільки не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, що свідчить про незаконність вироку.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. При цьому, щире каяття не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочину), як про це вказано в вироку суду.

Зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, натомість матеріали справи не містять даних про відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди з моменту вчинення ним злочину до ухвалення вироку, тобто протягом більше чим 3 років 10 місяців, що свідчить про те, що ОСОБА_9 . Огли не виявляв бажання виправити ситуацію, що склалася.

Крім того, жодним чином суд не аргументував і констатованого ним факту активного сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, разом з тим, у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України таке сприяння має полягати у наданні правоохоронним органом інформації, не відомої їм на той час з інших джерел, яка має істотне значення для встановлення істини у справі.

Між тим, з показань потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що під час судового розгляду ОСОБА_9 . Огли погрожував йому, у зв`язку з чим 07.06.2017 року ним було подано заяву до правоохоронних органів. Про те, що обвинувачений погрожував потерпілому, щоб останній не звертався із заявою до поліції, давав показання у судовому засіданні і свідок ОСОБА_13 .

Колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції про наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, які пом`якшують призначене обвинуваченому покарання, є безпідставними, а тому вони підлягають виключенню з вироку.

Беручи до уваги вищевказане, а також те, що суд першої інстанції належним чином не врахував думку потерпілого ОСОБА_7 про призначення ОСОБА_9 . Огли покарання пов`язаного із позбавленням волі, оскільки останній перед потерпілим не вибачився, протягом всього часу з моменту вчинення злочину нічого не відшкодував за заподіяну ним шкоду, а спричиненні тяжкі тілесні ушкодження позбавили потерпілого можливості вести нормальний спосіб життя, колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що ОСОБА_9 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, так як для його виправлення достатньо виконання протягом іспитового строку покладених на нього обов`язків, є хибним, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілого в частині неправильного застосування кримінального закону, що на думку колегії суддів, є підставою для скасування вироку суду в частині призначеного покарання ОСОБА_9 .

При цьому колегія суддів погоджується з доводами потерпілого про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 . Огли виду і розміру покарання за вчинений ним злочин у виді 5 років позбавлення волі, оскільки ті позитивні дані про особу винного, які встановив суд першої інстанції, є тільки підставою для призначення останньому мінімального покарання, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
Між тим, доводи потерпілогопро необхідність збільшення стягнення суми у відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими тільки частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи заявлений потерпілого цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 . Огли, оскільки у судовому засіданні доведено, що саме внаслідок умисних дій останнього потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сума 70 000 грн., яка стягнута з обвинуваченого, не в повній мірі відповідає характеру і обсягу страждань, які зазнав потерпілий.

Враховуючи ступінь душевних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_7 і які виразилися у приниженні його честі і гідності, відчутті фізичного болю та стражданнях у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та тривалим лікуванням (ножового поранення: передньої черевної стінки, що проникло у черевну порожнину, з дотичним пошкодженням сальника, що призвело до необхідності проведення хірургічної операції і первинної хірургічної обробки рани, лапаротомії, ревізії, дренування черевні порожнини), а також того, що в результаті злочинних дій обвинуваченого стан здоров`я потерпілого на сьогоднішній день повністюне відновися та він страждає від фізичного болю у зв`язку з отриманими травмами та безсонням, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 . Огли на користь потерпілого ОСОБА_7 моральна шкода в розмірі 100 000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості.

В решті позивних вимог потерпілого ОСОБА_7 слід відмовити, як не відповідаючим вищевказаним засадам.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_9 , змінити, а в частині призначеного покарання, скасувати.

Виключити з вироку посилання суду на обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння встановлення істини у справі.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.
ВирокЗапорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його оголошення.
Судді: