Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

19 лютого 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні №0000734,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_8 про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дубно Дубенського району Рівненської області, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонено ОСОБА_5 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Термін дії ухвали та покладених на підозрюваного обов`язків встановлено до 04 квітня 2020 року.

В обгрунтування цього рішення слідчий суддя вкзав, що під час судового розгляду прокурором було доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність ризику його можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Водночас прокурор не зміг довести недостатності застосування до ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі прокурор Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням застави - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначила, що слідчий суддя, обираючи ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не врахував характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу підозрюваного та ризики. Зокрема, на переконання прокурора, є достатні підстави вважати що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні, продовжити злочинну діяльність. Також апелянт вважає, що слідчий суддя залишив поза увагою, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до категорії тяжких, вчинений він був у період іспитового строку. Щодо особи підозрюваного, що прокурор зазначила, що він не одружений, на утриманні дітей немає, офіційно не працевлаштований, атому у нього відсутні стримуючі фактори.

Крім того, на переконання апелянта у підозрюваного відсутні докази на підтвердження належним чином оформленого права власності на квартиру, за адресою знаходження якої йому обрано запобіжний захід.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_6 просив залишити вказану ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційні вимоги без задоволення, зазначивши, що прокурором не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів. При цьому, захисник вказав на те, що факт проживання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 , підтверджується рядом доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, думку підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних доводів і залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до припису ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням в інше приміщення.

Зокрема, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він 05.02.2020 року близько 03 год. 15 хв., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, шляхом злому вушка навісного замка, проник до підвального приміщення у вказаному будинку, яким користується ОСОБА_9 , звідки намагався викрасти належне останньому майно, а саме: три автомобільні шини марки «Мішелін», з дисками марки «Ауді», загальною вартістю 3500 грн., та дві автомобільні шини марки «Мішелін», загальною вартістю 1000 грн., всього на загальну суму 4500 грн.

Проте ОСОБА_5 довести злочин до кінця та розпорядитись викраденим майном не вдалось з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий з викраденим майном поблизу місця вчинення злочину працівниками поліції.

Рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» містить визначення терміну «обґрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зібрані органами досудового розслідування докази на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в інкримінованому йому злочині.

05 лютого 2020 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК і того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Також колегія суддів вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме можливість ОСОБА_5 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що як передбачено ч.1 ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов до переконання, що прокурором не було доведено обставин, які свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 має постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_3 , яка була ним успадкована після смерті його батька. Вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, а також заявою матері ОСОБА_10 від 19.02.2020 року, в якій вона зазначили, що ОСОБА_5 протягом останніх 10 років проживає у вказаній, належній йому квартирі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що факт відсутності відомостей щодо реєстрації права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_5 , не є підставою, яка б свідчила про незаконність обраного щодо нього виду запобіжного заходу.

Окрім того, прокурор не змогла довести і під час апеляційного розгляду, що цілодобовий домашній арешт з покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам.

Як визначено ч.ч.4, 5 ст.181 КПК, орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Водночас, згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.

Отже колегія сукддів не вбачає підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого виду запобіжного заходу, а з урахуванням обставин кримінального провадження та особи підозрюваного, вважає, що цілодобовий домашній арешт в умовах контролю з боку працівників правоохоронних органів, здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 . Тому підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора та скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2020 року про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2