Справа № 158/3375/17 Провадження №11-кп/802/33/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.296 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 липня 2019 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, судимий вирокм Ківерцівського районного суду від 11.11.2016 за ч.2 ст.345 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України встановлений іспитовий строк 1 рік,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ківецівського районного суду Волинської області від 11.11.2016 та остаточно призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі.
Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 15.10.2017 близько 00 год. 15 хв., перебуваючи на подвір`ї біля кафе «Боміс», що в с. Покащів Ківерцівського району по вул. Відродження, 103а, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, прагнучи до самовиразу через насильство над іншими, розуміючи протиправність своїх дій і їх скоєння в громадському місці, проявивши особливу зухвалість, безпричинно наніс удар кулаком правої руки в обличчя відвідувачу згаданого кафе ОСОБА_10 . З метою припинення протиправних дій ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_10 схопив його обома руками за руки, після чого ОСОБА_8 вкусив потерпілого в область правої ключиці, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді укушеного садна правої ключиці, які згідно висновку судово-медичного експерта № 1051 від 27.10.2017 року за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В подальшому безпричинно розпочатий ОСОБА_8 конфлікт переріс у штовханину між відвідувачами кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка відбувалась на подвір`ї біля згаданого закладу в АДРЕСА_2 , в ході якої ОСОБА_8 , близько 00 год. 20 хв, продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, прагнучи до самовиразу через насильство над іншими, розуміючи протиправність своїх дій і їх скоєння в громадському місці, проявивши особливу зухвалість, яка виразилась в тому, що ОСОБА_8 безпричинно наніс удар кулаком правої руки в обличчя відвідувачу згаданого кафе ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, рани в ділянці спинки носа, які згідно висновку судово-медичного експерта № 1071 від 03.11.2017 року за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше шести діб.
Окрім цього, ОСОБА_8 зірвав роботу закладу - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зневажливо ставився до громадського порядку і існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, з тривалим порушенням спокою громадян.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням Закону про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всі доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Вважає, що органами досудового слідства не здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в його діях складу злочину. Зазначає, що ані органами досудового розслідування, ані судом не встановлено всіх необхідних ознак складу злочину, які дають підстави для притягнення особи до відповідальності. Вказує, що в основу вироку покладені суперечливі показання потерпілих та свідків та докази, які є недопустимими. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його за недоведеністю у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який заперечив скаргу та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку суду апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, місцевий суд у вироку проаналізував та надав належну юридичну оцінку усім зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_8 в умисних діях, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Перш за все, та обставина, що обвинувачений дійсно за вказаних обставин місця та часу перебував на подвір`ї біля кафе «Боміс», тобто громадському місці, об`єктивно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та стороною захисту не заперечується.
Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, проведення слідчих експериментів з потерпілими та вказаними свідками, які проведені з дотриманням вимог КПК України, та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Не має в апеляційного суду обґрунтованих підстав вважати, що вказані потерпілі чи свідки оговорюють обвинуваченого, оскільки будь-яких об`єктивних неприязних відносин між ними не було і не могло бути, а неприязні відносини в свідка ОСОБА_12 не вказують про те, що він оговорював обвинуваченого, так як показання свідка узгоджуються з іншими доказами.

Певні неточності в показаннях вищезазначених потерпілих та свідків, про які вказує сторона захисту, не можуть свідчити про їх неправдивість.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1051 від 27.10.2017 у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді укушеного садна правої ключиці, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дане тілесне ушкодження виникло від травмуючої дії тупих твердих предметів з дещо витонченими вільними краями, цілком можливо від стискання м`яких тканин зубами людини.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 1071 від 03.11.2017 у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, рани в ділянці спинки носа, які згідно за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше шести діб. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупого предмету.
Вказані висновки судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає, а посилання скаржника про недопустимість даних доказів не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Твердження апелянта про те, що ним були вчинені дії з фактично метою зупинення правопорушення суд оцінює критично, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це, матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи не дають підстав прийти до такого висновку. Не надано таких даних стороною захисту і в суді апеляційної інстанції.

Окрім того, судом першої інстанції мотивовано дану правову оцінку і показанням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які перебувають в дружніх відносинах з обвинуваченим, з приводу непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину. Апеляційний с уд погоджується з висновком суду першої інстанції, що їх показання є не послідовними, суперечливими, та не відповідають обставинам справи.
Твердження обвинуваченого про порушення органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Судом першої інстанції дана належна оцінка і показанням самого обвинуваченого щодо непричетності до вчинення вказаного злочину, вони об`єктивно спростовані, з чим погоджується і апеляційний суд. Звертає суд увагу і на той факт, що в суді першої інстанції обвинувачений стверджував про те, що він з метою самозахисту вкусив за плече потерпілого ОСОБА_10 , а в апеляційній скарзі вказує про те, що він можливо вкусив вказаного потерпілого.

Така стратегія захисту, висунена стороною захисту, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім того, інші твердження апелянта не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції,так і в апеляційній інстанції.

Твердження, викладені в апеляції, про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, на думку суду апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
При вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч.1 ст.296 КК України хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст.173 КУпАП.

Хуліганством, яке супроводжувалось особливою зухвалістю, можуть бути визнані дії, які супроводжувались, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Вчиненя хуліганських дій у присутності інших людей, в обстановці проведення публічного заходу є однією із ознак, яка вказує на грубість порушення громадського порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміновані дії обвинувачений вчинив в присутності інших людей біля закладу громадського харчування, тобто в громадському місці, при цьому робота закладу була вимушено припинена.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тому його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.296 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 липня 2019 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді