Дата документу 11.06.2020 Справа № 331/2455/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/614/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/2455/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 10 квітня 2019 року з моменту затримання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 10 квітня 2019 року, приблизно о 3 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 15 по вулиці Запорізька у місті Запоріжжя, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень раніше йому незнайомому ОСОБА_9 , у відповідь на зауваження останнього з приводу припинення неправомірної поведінки, обурившись діями ОСОБА_9 , який перешкодив йому вести розмову на власний розсуд із іншими невстановленими під час досудового розслідування особами, усвідомлюючи та бажаючи спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, стиснув ніж у руці та наніс останньому один удар в праву поперекову ділянку, чим спричинив потерпілому рану в праву поперекову ділянку, що проникла в черевну порожнину, з ушкодженням правої долі печінки по вісцеральній поверхні, паренхіми правої нирки по задній поверхні, зі скупченням крові в черевній порожнині по правому боковому флангу та розвитком заочеревної гематоми в ділянці правої нирки, та кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння. Після спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , останній зник з місця вчинення злочину, не надавши останньому першої медичної допомоги..

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи висновки суду, викладені у вироку щодо винуватості обвинуваченого, вважає, що призначив необґрунтовано суворе покарання. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що судом зроблені помилкові висновки щодо часткового визнання вини обвинуваченим і відсутності щирого каяття. В достатній мірі не враховано факт відсутності обставин, які обтяжують покарання і наявність обставин, які його пом`якшують, та відомості щодо особи обвинуваченого. Крім цього при призначенні покарання фактично не враховані позиції учасників процесу, які вважали можливим звільнити обвинуваченого від покарання з випробуванням.
Враховуючи вказані обставини апелянт просить вирок суду змінити і на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування, з іспитовим строком на 3 роки і покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, вирок суду законним і обґрунтованим; потерпілого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого вважали, вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин.

Так, відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного. Так, ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у врача-психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працює (зі слів), має постійне місце проживання, де мешкає разом із родиною.
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнав повне відшкодування спричиненої злочином шкоди.
В той же час, суд першої інстанції з огляду на обставини вчиненого злочину, поведінку обвинуваченого під час його вчинення, застосування предмету, який здатен наносити тілесні ушкодження та спричинити шкоду здоров`ю, пасивна поведінка після його вчинення (ненадання допомоги потерпілому у доставці до лікувального закладу чи іншим чином), враховуючи думку потерпілого, який вважав необхідним суворо покарати кривдника, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ст.75 та ст.69 КК України.
На думку суду апеляційної інстанції обрана міра покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням апелянта про помилкові висновки суду першої інстанції щодо часткового визнання вини обвинуваченим і відсутності щирого каяття. Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що в даному випадку щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 носить лише формальний характер. Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою провину у вчиненні злочину визнав частково та вказував на те, що спричинив тілесні ушкодження потерпілому з метою захистити своє життя, висловлював жаль лише з приводу своє власної життєвої ситуації внаслідок вчиненого злочину (перебування під вартою), вибачитися за вчинене перед потерпілим наміру не мав.
Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції в достатній мірі врахував та належним чином оцінив всі обставини, на які посилається захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі.

Стосовно неврахування судом першої інстанції позиції учасників процесу, слід зазначити наступне. Посилання апелянта на те, що учасники процесу, вважали можливим звільнити обвинуваченого від покарання з випробуванням, не відповідає дійсності. Так, в своїх запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий зазначає, що поведінка обвинуваченого під час судового розгляду та після оголошення вироку не свідчить про його щире каяття. Потерпілий та його захисник, як під час розгляду справи судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду просили призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без застосування положень ст.75 КК України, тобто з реальним його відбуванням в місцях позбавлення волі.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції відомості про обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням позиції потерпілого, на думку колегії суддів, з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі, не дають підстав ані для застосування положень ст.75 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2019 року, щодо ОСОБА_11 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4