Провадження №11-кп/801/390/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР 24.08.2019 №0001076 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, мотивуючи його тим, що запобіжній захід відносно обвинуваченого обрано правильно, підстав для його зміни, скасування немає. Зазначив, що обвинувачений може переховуватись від досудового слідства, суду, так як за вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк. У обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні вагомі соціально стримуючі фактори, такі як сім`я, постійне місце роботи, а тому існує ризик вчиняти інші злочини, може впливати на потерпілого та свідків, з метою зміни показів наданих під час досудового слідства.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу його підзахисному з тримання під вартою на домашній арешт. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому. Адвокат зазначив, що ризики на які вказує прокурор є лише припущеннями. Ризик, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування взагалі не обґрунтований, оскільки справа перебуває в суді. Захисник вказує, що прокурором не надано матеріалів на доведення ризиків. В обґрунтування свого клопотання захисник зазначив, що після спливу певного проміжку часу, навіть обґрунтована підозра не є виправданням тримання під вартою ОСОБА_8 . Захисник просив врахувати, термін перебування під вартою ОСОБА_8 . Захисник обвинуваченого зазначив, що навіть припускаючи наявність ризиків, на які звертає увагу сторона обвинувачення, зміна запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .
Ухвалою Вінницького міського суду від 31 січня 2020 року клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу його підзахисному з тримання під вартою на домашній арешт залишено без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою задоволено.
Продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів з 31.01.2020 до 30.03.2020 включно.
Постановляючи ухвалу, судом першої інстанції при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було враховано вимоги ст.178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
При вирішенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу його підзахисному з тримання під вартою на домашній арешт та клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, судом також було враховано вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, практику Європейського суду з прав людини щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на певний строк, у зв`язку з чим існує ризик, що у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, останній може переховуватись від суду, а також впливати на потерпілого та свідків, з метою зміни їх показів в судовому засіданні.
Крім того, відповідно до положень ст.178 КПК України, суд першої інстанції враховуючи особу обвинуваченого, який згідно обвинувального акту має ряд не знятих та не погашених судимостей, не має міцних соціальних зв`язків, до затримання не був працевлаштований, відсутнє постійне джерело доходу, тому на переконання суду, у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, обвинувачений може продовжувати вчиняти інші злочини. Разом з тим, існує ризик, що ОСОБА_8 може іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.
Таким чином, з урахуванням усіх обставин у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2020 року скасувати та змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із заборонною залишати межі будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4,8 та 9 ч.5 ст.194 КПК України.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є лише припущенням сторони обвинувачення, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на їх підтвердження, що в силу ст.17 КПК України та 62 Конституції України, повинно тлумачитись на користь ОСОБА_8 . Крім того, після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою ОСОБА_8 . Крім того, враховуючи термін тримання ОСОБА_8 під вартою, з 14.08.2019 року та неможливість стороною обвинувачення забезпечити належну процесуальну поведінку потерпілого, внаслідок чого, суд позбавлений можливості провести розгляд справи по сутті, вважає, що ОСОБА_8 не забезпечено розгляду справи упродовж розумного строку. Тому, навіть припускаючи наявність ризиків, на які суд звернув увагу, враховуючи вимоги ч.2 ст.181 КПК України, тяжкість висунутого обвинувачення, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема цілодобовий арешт, із застосуванням засобу електронного контролю може забезпечити процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 , повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2020 року без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.
Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи обвинуваченого та його захисника, прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Встановлено, що в судовому засіданні 31 січня 2020 року, за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , прокурором було заявлено клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою. Прокурор зазначив, що відносно обвинуваченого запобіжний захід обрано правильно, підстав для його зміни, скасування немає. Вказав, що обвинувачений може переховуватись від досудового слідства, суду, так як за вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк. У обвинуваченого відсутні вагомі соціально стримуючі фактори, такі як сім`я, постійне місце роботи, а тому існує ризик вчиняти інші злочини. Також ОСОБА_8 може впливати на потерпілого та свідків, з метою зміни показів наданих під час досудового слідства.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, ризик впливу на потерпілого та свідків, а також іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.
Так, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Вирішуючи питання щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу його підзахисному з тримання під вартою на домашній арешт, судом першої інстанції було враховано вік та стан здоров`я, особу обвинуваченого, який згідно обвинувального акту має ряд не знятих та не погашених судимостей, відсутність міцних соціальних зв`язків, до затримання працевлаштованим він не був, відсутність постійного джерела доходу. Тому на переконання суду, у разі зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який, він може продовжувати вчиняти інші злочини, та перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження в суді. На переконання суду першої інстанції, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого. За таких обставин, місцевий суд вважав за необхідне продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами захисника ОСОБА_9 про можливість застосування відносно обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК України.
Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Вказані захисником обставини про те, що ОСОБА_8 знаходиться під вартою з 24.08.2019 року та неможливість стороною обвинувачення забезпечити належну процесуальну поведінку потерпілого, внаслідок чого, суд позбавлений можливості провести розгляд справи по суті, у зв`язку з чим ОСОБА_8 не забезпечено розгляд справи упродовж розумного строку
не є тими безумовними і беззаперечними обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і повинні враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість його застосування.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд першої правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції правильно встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, що в повній мірі відповідає вимогам закону.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушенняз урахуванням характеру протиправних насильницьких дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , також раніше судимого за аналогічні злочини, відсутність доказів щодо наявності в останнього тісних соціальних зв`язків, дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи, а саме цілодобовий домашній арешт не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції вважає постановлене судове рішення законним і обґрунтованим. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали у справі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР 24.08.2019 №0001076 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України- залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4