ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3128/19 Справа № 206/5633/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, останній раз:
- 05 липня 2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років 2 місяців обмеження волі.
Рішення суду обґрунтовано тим, що подання відносно засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін.
Суд зазначив, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, а до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець припадає на 23.10.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання умовно-достроково.
Вважає, що ухвала є необґрунтованою, висновки зроблені невірно. На його думку, він довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, щодо апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років 2 місяців обмеження волі.
Початок строку відбування покарання обчислюється з 23.08.2018 року. Кінець строку відбування покарання 23.10.2020 року.
Апеляційним переглядом встановлено, що з 23.08.2018 року ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі Ігренський виправний центр (№ 133), характеризувався позитивно. Має 2 заохочення, стягнень не має. Дотримується правомірних відносин з представниками адміністрації, ввічливий, тактовний. Залучається до роботи з благоустрою відділення СПС. До праці ставиться сумлінно. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться відповідально, з розумною ініціативою. Приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі. За характером спокійний, врівноважений. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень.
Але, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь період відбуття покарання, не може слугувати беззаперечним підтвердженням його виправлення, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, а до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець припадає на 23.10.2020 року.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що ухвала за змістом є необґрунтованою, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності, адже як вбачається зі змісту ухвали суду першої інстанції, вона є належно обгрунтованою, вмотивованою та законною.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд належно дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на вказаний час відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4