Провадження №1-кп/523/431/20
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

29.01.2020 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника останнього потерпілого адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду об`єднані кримінальні провадження №0001301 від 17 березня 2018 року, №0000039 від 03 січня 2019 року із звинувачення

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

Умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_6 .

Близько 16 години 00 хвилин 11 березня 2018 року ОСОБА_10 , перебуваючи в диспетчерському приміщенні ТОВ «Інфоксводоканал», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Наливна,15, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час словесного конфлікту, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останній, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, схопив її за ліву руку в районі ліктьового суглобу, стиснув її та із силою став утримувати, чим спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча та в ділянці лівого ліктьового суглобу, що мало незначні скороминущі наслідки не більше 6 днів.

Порушення правил безпеки дорожнього руху,
що спричинило ОСОБА_11 тілесні ушкодження середньої тяжкості

Близько 06 години 30 хвилин 03 січня 2019 року ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-11183», н/з НОМЕР_1 , по обледенілому дорожньому покриттю у другій смузі проїзної частини вул. Грушевського в м. Одесі з боку вул. Паркової в напрямку вул. Разумовської, із швидкістю близько 35-45 км/год, в порушення п.12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, яка б дозволила безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, не впорався з керуванням автомобіля, допустив його неконтрольований виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_11 спричинені середньої тяжкості за критерієм небезпеки для життя наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки, до складу якої входять переломи правої ключиці та 6,7,9-го ребер справа; черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забійно-рвані рани голови, підшлемна гематома правої тім`яної області.

Дослідженням представлених сторонами доказів встановлено наступне.

Умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_10 вину у зазначеному фактично визнав частково та показав, що в день події він, будучи черговим водієм, зайшов до приміщення диспетчерської водоканалу, де попросив диспетчера ОСОБА_12 з`ясувати кілометраж щодо керованого ним службового автомобіля, на що та, посилаючись на зайнятість, запропонувала звернутися до інших присутніх працівниць, однією із яких була ОСОБА_6 .

Його наступне усне звернення до жінок стало приводом до виникнення словесного конфлікту з потерпілою, в розвиток якого ОСОБА_6 спочатку зажадала, щоб він покинув приміщення, а після його наближення до неї замахнулася на нього рукою. В цей же момент обвинувачений, захищаючись від даного руху, власною рукою перехопив її руку та притримав, чим ймовірно і спричинив потерпілій синець.

ОСОБА_10 категорично заперечив вчинення будь-яких інших дій по відношенню до потерпілої та припустив, що в ході розмови у підвищеному тоні, з його ротової порожнини бризнула слина, що останньою помилково було сприйняте за плювок.

Про вчинене в суді жалкує, публічно вибачається.

Незважаючи на викладене вина ОСОБА_10 у вчиненому доводиться наступною сукупністю доказів.

Потерпіла ОСОБА_6 про конкретні обставини події в суді показала, що вищезазначене звернення ОСОБА_10 до жінок мало зневажливі, образливі риси, на що вона у відповідь зробила йому зауваження і це обурило обвинуваченого. Він підбіг впритул до неї, став голосно кричати, а коли зрозумів, що це її не лякає, то, на її відсторонення рукою, схопив своєю рукою її ліве передпліччя, стиснув та став силоміць її утримувати, не надаючи можливості вирватися.

Коли ж потерплій вдалося визволитись від дій обвинуваченого, той схопив із столу монітор, замахнувся ним на неї, після чого поклав цей пристрій назад на стіл, взяв в руки пляшку з водою, виплеснув воду на потерпілу та плюнув їй в обличчя.

Потерпіла показує, що наслідками цих дій стало отримання синців на лівому плечі та руці, інфікування герпесом, порушення сну, потреба у проходженні лікування захворювання неврологічного характеру, порушення функції органів зору тощо.

Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що була іншим співробітником, до якої одночасно із потерпілою звернувся обвинувачений і при цьому словесна форма цього звернення була неприємною також і для неї. Після зауваження потерпілої обвинувачений підбіг до ОСОБА_6 , став голосно кричати, підняв зі столу монітор, потім схопив обома руками за її руки (вище ліктів), почав її трясти, після чого облив водою із пляшки та плюнув в обличчя. Сама ж ОСОБА_6 будь яких дій насильницького характеру до ОСОБА_10 не допускала. В нічний час цієї ж доби потерпілій стало зле, вона поскаржилася на серце, а ще через декілька днів свідок побачила на руці потерпілої синці.

Свідок ОСОБА_12 в суді показала, що при прибутті ОСОБА_10 до диспетчерської вона була зайнята телефонною розмовою з керівництвом, у зв`язку із чим, на недовгий проміжок часу вийшла з даного приміщення, а коли повернулася, то виявила сліди розлитої води та розлючену потерпілу. Очевидцем безпосереднього можливого застосування до потерпілої насильства свідок не була, але підтверджує, що згодом особисто бачила синець на руці ОСОБА_6 .

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 березня 2018 року ОСОБА_6 просить орган поліції притягнути до відповідальності ОСОБА_10 , який в приміщенні диспетчерського пункту образив її, погрожував фізичною розправою, облив водою, замахнувся монітором, після чого схопив її за ліву руку, що спричинило тілесні ушкодження у вигляді синців, плюнув в обличчя. Потерпіла просить направити її до судово-медичного експерта (т.1 а.с.88).

Письмовою заявою від 30 березня 2018 року потерпіла добровільно видала слідчому консультативний висновок ортопеда-травматолога від 17 березня 2018 року стосовно отриманих нею тілесних ушкоджень, з якого вбачається наявність забою, гематоми м`яких тканин області лівого плеча і лівого ліктьового суглобу (т.1 а.с.89-91).

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2018 року призначено судово-медичну експертизу спричинених ОСОБА_6 тілесних ушкоджень (т.1 а.с.92).

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи від 25 липня 2018 року №1411 при зверненні за медичною допомогою у ОСОБА_6 були виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча та в ділянці лівого ліктьового суглобу, що мало незначні скороминущі наслідки не більше 6 днів. Ушкодження утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися, ними могли бути руки, ноги. В механізмі їх виникнення могли мати місце удари, стиснення. Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені 11 березня 2018 року (т.1 а.с.97-98).

Судово-медичний експерт ОСОБА_14 в суді показав, що безпосередній огляд ним потерпілої відбувся через 3 місяці, а тому візуально ці тілесні ушкодження він не мав змоги розгледіти та за основу висновку було покладено представлений слідчим консультативний висновок ортопеда-травматолога від 17 березня 2018 року. Незважаючи на швидкоплинність негативних наслідків синців для здоров`я потерпілої (не більше 6 днів), візуально ці синці можуть зникати, в залежності від їх розміру, в період часу від 10 днів до 1,5 місяця, а відтак лікар ортопед-травматолог, який видав консультативний висновок, мав змогу побачити ці тілесні ушкодження.

Оцінюючи сукупність викладених доказів суд вважає належним та допустимим вищезазначений висновок судово-медичної експертизи, а також доведеним факт умисного спричинення обвинуваченим потерпілій легких тілесних ушкоджень, при відсутності ознак необхідної оборони, обґрунтовуючи це змістом в цілому узгоджувальних вищевикладених показань ОСОБА_6 та ОСОБА_13 (про відсутність будь-якого суспільно-небезпечного посягання на права та інтереси ОСОБА_10 , від якого той нібито вимушений був захищатися, про стискання ним руки потерпілої, від чого утворилися синці), а також висновком судово-медичного експерта та його показаннями в суді.

Таким чином, суд критично оцінює невизнавальну частину показань обвинуваченого, вважає їх такими, що спрямовані на уникнення чи пом`якшення відповідальності за вчинене.

З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що ОСОБА_10 , перебуваючи близько 16 години 00 хвилин 11 березня 2018 року в диспетчерському приміщенні ТОВ «Інфоксводоканал», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Наливна,15, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , під час словесного конфлікту, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останній, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, схопив її за ліву руку в районі ліктьового суглобу, стиснув її та із силою став утримувати, чим спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча та в ділянці лівого ліктьового суглобу, що мало незначні скороминущі наслідки не більше 6 днів. Зазначені дії ОСОБА_10 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Порушення правил безпеки дорожнього руху,
що спричинило ОСОБА_11 тілесні ушкодження середньої тяжкості

Обвинувачений ОСОБА_10 вину у зазначеному визнав повністю та показав, що рік назад в ранковий час доби не впорався з керуванням автомобіля на слизькій дорозі, через що стався його занос на зустрічну смугу та ДТП - при викладених в обвинуваченні обставинах. Про вчинене жалкує, щиро кається.

Окрім визнавальних показань вина ОСОБА_10 у вчиненому підтверджується наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_11 в суді показав, що близько 06 години 30 хвилин 03 січня 2019 року він керував автомобілем «Mitsubishi Lancer» по вул. Грушевського, зупинився на червоний сигнал світлофору, а коли отримав дозвільний сигнал почав рух, з наступним перестроюванням в другу смугу попутного напрямку навпроти заправної станції «WOG». Дорожнє покриття було слизьким. Безпосередній момент зіткнення він не пам`ятає, прийшов до тями лише в лікарні, де він проходив лікування у зв`язку із травмами голови та грудної клітини.

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи від 04 жовтня 2019 року №22341 у ОСОБА_11 виявлені середньої тяжкості за критерієм небезпеки для життя наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки, до складу якої входять переломи правої ключиці та 6,7,9-го ребер справа; черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забійно-рвані рани голови, підшлемна гематома правої тім`яної області. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону легкового автомобіля в умовах ДТП (зіткнення автомобілів) (т.2 а.с.13-16).

Відповідно до висновків автотехнічних експертиз технічних станів транспортних засобів від 27 лютого 2019 року №161-А та від 11 березня 2019 року №157-А рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобілів «ВАЗ-11183», н/з НОМЕР_1 , а також «Mitsubishi Lancer», н/з НОМЕР_2 , кожного окремо, на момент виникнення події знаходилися в працездатному стані і дозволяли водію змінювати напрямок руху залежно від ситуації, що виникає на дорозі (т.1 а.с.233-246).

Як вбачається із висновку транспортно-трасологічної експертизи від 11 квітня 2019 року №170-А: в момент первинного контакту автомобіль «ВАЗ-11183», н/з НОМЕР_1 , контактував передньою лівою кутовою частиною з лівою боковою частиною автомобіля «Mitsubishi Lancer», н/з НОМЕР_2 ; кут між продовжними осями транспортних засобів в момент первинного контакту був 155?-165? при відліку кута від подовжньої осі першого автомобіля проти ходу годинникової стрілки до подовжньої осі другого автомобіля; обидва транспортні засоби мають сліди та пошкодження, які утворені внаслідок контактування із слідоутворюючим об`єктом (об`єктами), яким міг бути інший транспортний засіб (засоби) (т.2 а.с.1-9).

Відповідно до висновку експертизи дослідження механізму і обставин зіткнення транспортних засобів від 13 листопада 2019 року №19-6522/6523 для заданого комплексу вихідних даних та обставин події в діях водія автомобіля «ВАЗ-11183», н/з НОМЕР_1 , вбачається невідповідність вимогам п.12.1. ПДР, які зобов`язують водія враховувати дорожню обстановку під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, та з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку із настанням даної ДТП (т.2 а.с.17-21).

З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що ОСОБА_10 близько 06 години 30 хвилин 03 січня 2019 року, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-11183», н/з НОМЕР_1 , по обледенілому дорожньому покриттю у другій смузі проїзної частини вул. Грушевського в м. Одесі з боку вул. Паркової в напрямку вул. Разумовської, із швидкістю близько 35-45 км/год, в порушення п.12.1. ПДР, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, яка б дозволила безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, не впорався з керуванням автомобіля, допустив його неконтрольований виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 . В результаті ДТП ОСОБА_11 спричинені середньої тяжкості за критерієм небезпеки для життя наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки, до складу якої входять переломи правої ключиці та 6,7,9-го ребер справа; черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забійно-рвані рани голови, підшлемна гематома правої тім`яної області.

Вчинені ОСОБА_10 дії суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішення цивільного позову ОСОБА_6 .

Судом розглянуто цивільний позов, заявлений до обвинуваченого потерпілою ОСОБА_6 про стягнення спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 4360 грн та моральної шкоди в розмірі 30000 грн, який ОСОБА_10 не визнав.

В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпіла зазначила про: 1) вартість придбання медичних послуг, препаратів, лікарських засобів при проходженні лікування після події, що фактично підтверджено в суді витягами із медичних карток, консультативними висновками лікарів, відповідним цим документам чеками, накладними та актами, на загальну суму 3510 грн; 2) витрати, пов`язані з проїздом в транспорті загального користування під час звернення за медичною допомогою та наступного лікування; 3) витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн, що фактично підтверджено в суді квитанцією №84 від 29 січня 2019 року.

Вирішуючи зазначений позов в цій частині суд зазначає, що відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.

Оскільки в суді доведена вина ОСОБА_10 в спричиненні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, то документально доведені останньою особою вищевикладені витрати на лікування та отримання правової допомоги слід задовольнити. В іншій частині майнових вимог слід відмовити, оскільки потерпілою не представлено квитків на проїзд в транспорті громадського користування.

В обґрунтування заявленої моральної шкоди потерпіла в позовній заяві та усно в суді зазначила, що отримання тілесних ушкоджень, а також вчинення інших образливих дій призвело до фізичної шкоди її здоров`ю, психологічного стресу, душевного болю, який з часом вона продовжує відчувати, а також до моральних страждань, побоювання за подальший стан здоров`я через можливе інфікування, чим порушило умови її повсякденного життя.

Викладені обставини підтверджено висновком судово-медичної експертизи, виписками із медичних карток, консультативними висновками лікарів, квитанціями, чеками, накладними на придбання медичних послуг, препаратів, лікарських засобів при проходженні лікування.

Вирішуючи цю частину позову суд виходить із того, що при встановлених в суді обставинах отримання потерпілою ушкодження здоров`я та наступного погіршення стану здоров`я, з проведеним лікуванням, з вини обвинуваченого, це безумовно, потягло для ОСОБА_6 позбавлення певних елементів благополуччя, а також до психологічних страждань і суттєвих негативних змін в її подальшому житті. Беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань потерпілої, обставини, при яких була спричинена їй моральна шкода, ступінь вини обвинуваченого, який лише частково визнав свою вину у вчиненому, а також враховуючи вимоги ст.ст.23,1167,1168 ЦК України і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає справедливим частково задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілій моральної шкоди в розмірі 15000 грн. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілою моральними стражданнями.

Призначення кримінального покарання та вирішення інших питань

При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає факт першого притягнення до кримінальної відповідальності, а також публічне вибачення в суді перед потерпілими в якості обставин, які пом`якшують покарання.

Суд констатує про відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Суд також враховує дані про ОСОБА_10 , як про особу, яка має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має сім`ю та офіційне працевлаштування, а також те, що він повністю визнав вину за епізодом порушення правил безпеки дорожнього руху.

З урахуванням вищевикладеного, особи винуватого, висновку досудової доповіді про середні рівні ризиків повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, а також позиції прокурора, суд вважає можливим призначити ОСОБА_10 за кожне із вчинених ним діянь покарання у виді штрафу. Окрім того, оскільки керуванням транспортного засобу є єдиним джерелом матеріального забезпечення обвинуваченого та відшкодування спричиненої ним шкоди, суд вважає доцільним не позбавляти ОСОБА_10 права керувати транспортними засобами.

Процесуальні витрати, пов`язані з вартістю проведених експертиз в загальному розмірі 9777 грн, відповідно до положення ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю долучених до кримінального провадження речових доказів слід вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України, із скасуванням накладеного на них арешту.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.286 КК України, призначивши покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 680 (шістсот вісімдесят) грн;

- за ч.2 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 5100 (п`ять тисяч сто) грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 5100 (п`ять тисяч сто) грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в розмірі 9777 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят сім) грн.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , спричинену майнову шкоду в розмірі 4010 (чотири тисячі десять) грн, а також моральну шкоду в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_10 відмовити.

Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів автомобілі «ВАЗ-11183», н/з НОМЕР_1 , а також «Mitsubishi Lancer», н/з НОМЕР_2 , - вважати повернутими відповідно ОСОБА_10 та потерпілому ОСОБА_11 .

Арешт, накладений на вищезазначені транспортні засоби скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1