Постанова
іменем України
17 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 678/1495/17
провадження № 51-4643км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2018 року та вирок Хмельницького апеляційного суду від 18 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК.
Цивільні позови задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 293 600 грн кожному, на користь ОСОБА_11 , законним представником якої є ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , законним представником яких є ОСОБА_14 , по 393 600 грн кожному, на користь ОСОБА_14 253 600 грн, а також з ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» () по 6400 грн кожному цивільному позивачу.
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
Летичівський районний суд Хмельницької області ухвалою від 3 грудня 2018 року виправив описку, допущену у вищевказаному вироку місцевого суду, а саме в 44 абзаці мотивувальної частини та у 2 абзаці резолютивної частини слова «відбуванням покарання» замінив на «відбування основного покарання».
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 11 червня 2017 року близько 19:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «Audi A6 ZNH» (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухаючись автодорогою Т-23-18 Остропіль Вовковинці, з боку с. Варенка Летичівського району Хмельницької області в напрямку смт Летичів на 69 км+70 м, всупереч вимогам п. 2.3., п.п. «а» п. 2.9, пунктів 10.1, 12.1. Правил дорожнього руху України (далі ПДР) перевозив пасажирів із непристебнутими ременями безпеки, а саме ОСОБА_15 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_16 , яка сиділа на задньому пасажирському сидінні, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки та її зміни, при проїзді плавного повороту автодороги праворуч не вибрав безпечної швидкості руху, не переконався, що вказаний маневр буде безпечним, не впорався з керуванням автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив занос автомобіля і втрату контролю над його керуванням, у результаті чого автомобіль виїхав на ліве узбіччя з подальшим з`їздом за межі проїзної частини дороги, де лівою боковою частиною зіткнувся з деревом та зупинився в перекинутому на дах положенні.
Унаслідок ДТП ОСОБА_16 згідно з висновком судово-медичної експертизи від 26 вересня 2017 року № 70 отрималалегкі та тяжкі тілесні ушкодження, останні з яких є небезпечними для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а ОСОБА_15 відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 01серпня 2017 року № 766 отримала легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, останні з яких спричинили тривалий розлад здоров`я.
Апеляційний суд вироком від 18 липня 2019 року залишив без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого та задовольнив апеляційну скаргу прокурора, вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасував, ухвалив свій вирок, яким призначив йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисники, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, порушують питання про скасування вищезазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначають, що факту вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння ні місцевий суд, ні суд апеляційної інстанції належним чином не дослідили та не врахували доводів сторони захисту про недопустимість цих доказів, оскільки орган досудового розслідування порушив порядок відібрання біологічних зразків для проведення судово-токсикологічної експертизи з метою визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 (відібрання біологічних зразків проводилося 11 червня 2017 року, тобто до внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, а також без вручення ОСОБА_8 копії постанови про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи та без його згоди, який на момент відбору біологічних зразків перебував у непритомному стані, зразки крові обвинуваченого у медичному закладі слідчий вилучив із порушенням вимог КПК), через що відповідні докази (висновок судово-токсикологічної експертизи) суди повинні були визнати недопустимими.
Також сторона захисту, оспорюючи фактичні обставини події ДТП, вказує про те, що кримінальна відповідальність ОСОБА_8 виключається, оскільки він порушив ПДР вимушено через недотримання дорожніми службами вимог ДСТУ щодо стану дороги.
Крім того, захисники стверджують, що апеляційний суд повторно не дослідив доказів, залишивши апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, не навів в ухвалі переконливих підстав для прийняття такого рішення, не надав вичерпних відповідей на доводи у скарзі, безпідставно дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 положень Закону України «Про амністію в 2016 році», посилаючись при цьому на п. «е» ст. 9 цього Закону та стверджуючи, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовуючи свою позицію висновком судово-токсикологічної експертизи, який є недопустимим доказом, через що вирок цього суду не відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Позиції учасників судового провадження
Захисники підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисників, просила оскаржені судові рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилаються захисники у касаційній скарзі, зокрема на те, що кримінальна відповідальність ОСОБА_8 виключається, оскільки він порушив ПДР вимушено через недотримання дорожніми службами вимог ДСТУ щодо стану дороги, є фактичними обставинами, отже, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді в розумінні вимог ст. 433 КПК.
Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Однак суд апеляційної інстанції цих вимог кримінального процесуального закону в повному обсязі не виконав.
Колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про те, що касаційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відібрання зразків біологічного середовища у засудженого ОСОБА_8 після ДТП проводилось у закладі охорони здоров`я, куди він був доставлений після ДТП.
Так, відповідно до п. 8 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція) в разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Згідно з пунктами 10, 13, 14 розділу ІІІ Інструкції зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів у закладі охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. Якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.
Відповідно до протоколу отримання біологічних зразків для експертизи від 12 червня 2017 року працівником медичного закладу у ОСОБА_8 було відібрано 2 зразки крові для проведення токсикологічної експертизи.
Отже, відібрання біологічних зразків у ОСОБА_8 було здійснено відповідно до вимог п. 8 розділу І та п. 14 розділу ІІІ Інструкції, тому необхідності для отримання зразків для проведення експертизи в порядку, передбаченому ст. 245 КПК, у слідчого не було. У зв`язку з чим, доводи сторони захисту про відібрання біологічних зразків без понятих та невручення постанови прокурора про відібрання біологічних зразків є безпідставними.
Той факт, що слідчий ОСОБА_17 , який доставив біологічні зразки крові ОСОБА_8 на дослідження експерту, не входив до групи слідчих, не є підставою для визнання відповідного висновку експерта недопустимим доказом. З такими висновками погоджується Верховний Суд.
Таким чином, доводи сторони захисту про те, що біологічні зразки для проведення судово-медичного дослідження (даними висновку якого підтверджено стан алкогольного сп`яніння) було взято з порушенням процедури їх отримання, є непереконливими.
Аналогічний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 10 грудня 2019 року у провадженні № 51-9380км18 (справа № 601/1929/13-к).
Проте заслуговують на увагу доводи сторони захисту щодо ненадання апеляційним судом жодної оцінки доводам апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у протоколі відібрання зразків для експертизи та в експертному висновку відрізняється опис флакону, в який відбирався зразок крові, та ініціали особи, в якої був відібраний зразок крові.

Так, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначав, що відповідно до протоколу отримання зразків для експертизи від 12 червня 2017 року слідчий у приміщенні відділення Летичівської ЦРЛ отримав від медсестри ОСОБА_18 опломбований флакон ємністю 5 мл, скріплений мастичною біркою чергового лікаря, в якому містився зразок крові ОСОБА_8 , який відбирався у останнього 11 червня 2017 року о 20:30 год при надходженні хворого до приймального відділення. Після чого вказаний флакон було поміщено в паперовий конверт із пояснювальною запискою та опечатано мастичною печаткою № 24 ГУ НП.
При цьому в дослідній частині висновку судово-токсикологічної експертизи від 14 червня 2017 року № 1166 під час опису об`єкта було зазначено, що 12 червня 2017 року о 15 годині до відділення судово-медичної токсикології слідчий доставив білий паперовий конверт, опечатаний мастичною печаткою «ГУНП № 124» і написом від руки синьою кольоровою ручкою: «Зразок крові відібраний у ОСОБА_19 о 20:30 год 12 червня 2017 року в приміщенні Летичвіської ЦРЛ, ст. слідчий в ОВС СУ ОСОБА_20 (підпис)», в якому містився 1 скляний флакон місткістю 10 мл, закритий гумовою пробкою під металевим ковпачком, етикетка на флаконі відсутня, всього крові 5 мл.
На підставі наведеного сторона захисту висловлювала сумніви про те, що експертом досліджувалася кров саме ОСОБА_8 .
Цим доводам апеляційний суд жодної оцінки не надав, не спростував і не перевірив їх, не встановив достовірності того, що слідчий передав на дослідження експерту саме той флакон із біологічними зразками крові, який передала медсестра.
Перевірка вищевказаних доводів сторони захисту мала вирішальне значення, оскільки сторона захисту стверджувала про вчинення ДТП ОСОБА_8 у тверезому стані, що могло істотно вплинути на висновки суду щодо порушеного захисниками питання про застосування до ОСОБА_8 акта про амністію.
Вказані порушення відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК колегія суддів вважає істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК вказане рішення підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно ретельно перевірити усі доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 , дати на них вичерпні, вмотивовані відповіді й постановити судове рішення відповідно до вимог закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 18 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3