Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

05 лютого 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Острозьким районним судом Рівненської області, провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 (далі прокурор) на ухвалу слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0000026 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 16 січня 2020 року) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, -

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

власника майна ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 (далі слідчий) та накласти арешт на вантажний автомобіль марки «ГАЗ-САЗ 3507», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, із наявним у ньому вантажем, лісопродукцією хвойної породи, об`ємом близько 7 м. куб. (колоди різною довжиною 1 м різного діаметру) (далі вилучене майно), у виді тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування транспортним засобом, вилучені в ході огляду місця події 15.01.2020 р. та які зберігаються в ДП Острозький лісгосп, що в м.Острог Рівненської області, по просп.Незалежності, 159А.

Згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, в задоволенні клопотання слідчого про арешт вилученого майна відмовлено.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою. Вказує, що транспортний засіб та деревина мають значення для даного кримінального провадження, так як можуть бути знаряддям та предметом злочину відповідно. Зазначає про залишенням слідчим суддею поза увагою тих фактів, що товарно-транспортна накладна не відповідає спеціалізованій формі, що не вся деревина відповідає розміру зазначеному в накладній, що згідно накладної відпуск лісопродукції здійснено 02.01.2020, про те лісник, під час допиту, стверджував про відпуск лісопродукції 15.01.2020.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого в ухвалі зазначив, що вказані у клопотанні обставини не є достатніми для арешту тимчасово вилученого майна, оскільки необхідність арешту ґрунтується лише на припущеннях, слідчим та прокурором не доведено необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні і що цей захід виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, відсутність правових підстав для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження, а тому прийняв рішення відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 про залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000026 (за внесеними до ЄРДР відомостями від 16 січня 2020 року) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

16 січня 2020 року слідчий СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ГАЗ-САЗ 3507», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, із наявним у ньому вантажем, лісопродукцією хвойної породи, об`ємом близько 7 м. куб. (колоди різною довжиною 1 м різного діаметру), у виді тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування транспортним засобом, які були вилучені в ході огляду місця події 15.01.2020 та які зберігаються в ДП Острозький лісгосп, що в м. Острог Рівненської області, по пр. Незалежності, 159А.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року у задоволенні даного клопотання слідчого про арешт майна відмовлено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання щодо накладенню арешту не вбачає, оскільки, покладені в основу ухвали мотиви, що стали підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги прокурора такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на матеріалах судового провадження і законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст.171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Також вказана норма узгоджується з ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Так, у клопотанні про арешт майна відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні. Не містить такого обгрунтування і подана прокурором апеляційна скарга.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі про те, що повернення вилучених речей може призвести до їх безповоротної втрати чи пошкодження, не можуть бути достатньою підставою для висновку про необхідність втручання у права та свободи особи, оскільки органами досудового розслідування не встановлено роль законного власника майна ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушення. Між тим, на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції жодній особі, в даному кримінальному провадженні, не оголошено повідомлення про підозру. Також прокурором не спростовані доводи власника майна ОСОБА_6 про законність придбання ним лісопродукції, на підтвердження чого ним органу досудового розслідування надані відповідні бухгалтерські документи.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі посилається на той факт, що вилучені речі мають важливе значення в кримінальному провадженні, оскільки вони є речовими доказами вчиненого злочину і являються знаряддям та предметом злочину відповідно.

Разом з тим, дослідивши матеріали судового провадження, колегією суддів не встановлено достатньої кількості переконливих доказів, що автомобіль марки «ГАЗ-САЗ 3507», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, із наявним у ньому вантажем, лісопродукцією хвойної породи, об`ємом близько 7 м. куб. (колоди різною довжиною 1 м різного діаметру), є знаряддям та предметом злочину відповідно.

Також під час апеляційного розгляду прокурор показала, що на даний час у кримінальному провадження проводяться слідчі дії, зокрема, допитано ряд свідків, однак, жодних дій щодо речових доказів у кримінальному провадженні, про які зазначала прокурор у апеляційній скарзі, а саме: проведення ряду слідчих дій та судових експертиз, не здійснено.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах, не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Жодних інших фактів та обставин на користь наявності підстав для такого втручання у право володіння майном, колегії суддів апеляційного суду не надано не було.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.132, 167, 170-173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання слідчого з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми доказами, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3