КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/9317/19 Провадження № 11-кп/824/1283/2020 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 лютого 2012 року.
Таке рішення вмотивоване тим, що засуджений ОСОБА_6 на виробництві установи не працевлаштований, не бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи, не підвищує свої професійно-технічні навички та загальноосвітній рівень, має три заохочення, останнє з яких було застосовано 12 травня 2015 року, має шість стягнень, три з яких були накладені в 2018 році, що свідчить про відсутність сумлінності в поведінці та те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року та постановити нову, якою задовольнити його клопотання в повному обсязі.
Апелянт вказує, що він має низку захворювань.
При цьому зазначає, що в місцях позбавлення волі відсутні ліки та можливості лікування обмежені.
Засуджений ОСОБА_6 щодо доводів суду першої інстанції про те, що він не працює, вказує наступне.
Так, апелянт пояснює, що він працював з 14 років в тяжких умовах, однак суд першої інстанції залишив поза увагою його стан здоров`я.
Засуджений ОСОБА_6 зазначає, що стягнень не мав, лише заохочення.

Від засудженого ОСОБА_6 клопотань про участь у розгляді апеляційної скарги не надходило.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягаєз наступних підстав.

Відповідно до матеріалів провадження за клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання судом встановлено, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 лютого 2012 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до дев`яти років позбавлення волі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2016 року зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 08 листопада 2011 року по 16 березня 2012 року, ч. 5 ст. 72 КК України.
Початок строку відбуття покарання 08 листопада 2011 року, закінчення строку відбування покарання 30 червня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів провадження, 20 серпня 2019 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вказане клопотання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_6 відбув майже все призначене покарання, має незадовільний стан здоров`я, має заохочення.
Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що відсутні усі правові ознаки, які б переконливо свідчили, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та його поведінка під час відбування покарання є сумлінною.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Приписами ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до характеристики ОСОБА_6 , наданої Білоцерківською ВК № 35, він характеризується негативно. За порушення вимог режиму відбування покарання шість разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі два рази був поміщений в ДІЗО, стягнення погашені в установленому законом порядку. Має три заохочення. На виробництві установи не працевлаштований.
Колегія суддів вважає, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання вірно розцінено не бажання засудженого працювати, дотримуватись вимог режиму, як відсутність усіх правових ознак, які б переконливо свідчили, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та його поведінка під час відбування покарання є сумлінною.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_6 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 лютого 2012 року, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4