Ухвала
15 січня 2020 року
м. Київ

справа №127/19129/17
провадження № 51-167ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор висловлює вимогу про перегляд у касаційному порядку вказаного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність та необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Положеннями ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції можуть бути лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з касаційної скарги, прокурор обґрунтовуючи необхідність скасування ухвали апеляційного суду посилається тільки на п.1 ч.1 ст. 438 КПК, тобто істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Натомість за змістом касаційної скарги ці порушення вимог кримінального процесуального закону, призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК. Відсутність посилання у касаційній скарзі на цю норму закону перешкоджає вирішенню питань зазначених у ст. 428 КПК.
Крім того, подана касаційна скарга містить істотні суперечності, оскільки в мотивувальній частині прокурор не погоджується з постановленими судовими рішеннями та просить скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду. Разом з тим, в резолютивній частині касаційної скарги ставить питання лише щодо ухвали апеляційного суду.
Отже, касаційна скарга прокурора не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали особою, яка подала скаргу.
Залишення касаційної скарги без руху не перешкоджає відкриттю касаційного провадження за умови усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, якщо скарга надійде у межах строку, визначеного ст. 426 КПК, або не пізніше п`ятнадцятиденного строку з дня одержання копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху та надати для усунення вищезазначених недоліків п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог Верховного Суду касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3