Справа № 991/1384/19
Провадження1-кс/991/1866/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за заявою № 3458/24 від 24.10.2019,
ВСТАНОВИВ:
01.11.2019 до Вищого антикорупційного суду надійшли матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) про вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою від 04.11.2019 скаргу ОСОБА_3 було призначено для розгляду.

У своїй скарзі ОСОБА_3 зазначає, що 24.10.2019 через приймальню НАБУ на ім`я керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 ним було подано заяву за вих. № 3458/24 про вчинення кримінального правопорушення. У цій заяві ОСОБА_3 виклав відомості щодо можливого вчинення суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 3 ст. 111, ст. 170 ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27 КК України. Заявник вважає, що подання ним заяви, яка є повідомленням про кримінальне правопорушення, зобов`язувало керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 , шляхом надання доручення, забезпечити внесення необхідних відомостей до ЄРДР. Попри зазначене, викладені у заяві ОСОБА_3 відомості до ЄРДР не внесені, внаслідок чого досудове розслідування фактично не здійснюється. Ухилення від виконання вказаного обов`язку, на думку заявника, свідчить про бездіяльність керівника органу досудового розслідування, що тягне за собою кримінальну відповідальність.
Враховуючи той факт, що ст. 214 КПК України передбачено чіткий обов`язок внесення відомостей в ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, заявник просить суд визнати бездіяльність керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 протиправною та зобов`язати його внести до ЄРДР відомості із заяви № 3458/24 від 24.10.2019.
До початку судового розгляду ОСОБА_3 надав до канцелярії суду клопотання про проведення судового засідання без його участі.
Представник Національного антикорупційного бюро України у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення стосовно скарги і просив розглянути скаргу без його участі. У своїх поясненнях представник НАБУ зазначив, що у заяві ОСОБА_3 № 3458/24 від 24.10.2019 не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаним суддею кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ. Враховуючи, що розгляд інших порушених питань не віднесено до компетенції НАБУ, вказану заяву листом № 111-225/37360 від 29.10.2019 скеровано для організації розгляду в межах компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, про що заявника було повідомлено та надано відповідне роз`яснення листом із аналогічними реквізитами. У зв`язку з наведеним, представник НАБУ просить суд відмовити у задоволені скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд за відсутності представника НАБУ.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Слідчим суддею було встановлено, що у заяві вих. № 3458/24 від 24.10.2019 ОСОБА_3 стверджує, що суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 у межах справи № 752/20500/18 вчинила низку протиправних і дисциплінарно караємих дій. Серед порушень, вчинених суддею, заявник виокремлює затримку розгляду скарги, не зачитування тексту його скарги, відмову брати письмові заперечення, ігнорування розгляду клопотань про відкладення розгляду та повторний авто розподіл справи, протиправне і невмотивоване перенесення засідання. Заявник вважає, що всі перелічені дії судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 3 ст. 111, ст. 170 ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27 КК України та підлягають внесенню до ЄРДР.
Листом НАБУ № 111-225/37360 від 29.10.2019 ОСОБА_3 було повідомлено про те, що НАБУ розглянуло його заяву № 3458/24 від 24.10.2019 щодо можливих протиправних дій судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , за результатами розгляду якої на даний момент не встановлено підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки у заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, підслідних детективам Національного антикорупційного бюро України. Розгляд інших порушених питань не відноситься до компетенції НАБУ, тому вказану заяву було направлено до розгляду в межах компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.
Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 с. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених суддею, працівником правоохоронного органу, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті.
У ч. 5 ст. 216 КПК України зазначено, що за Національним антикорупційним бюро України визначена підслідність відносно злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України.
Доводи ОСОБА_3 про вчинення суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 можливих кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 368, 369 КК України ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями. Заявник сам у своїй заяві звертає увагу на те, що суддею вчиняються дисциплінарні правопорушення, однак наполягає на внесенні цих відомостей в ЄРДР. Із заяви вбачається, що весь її зміст зводиться до незадоволення ОСОБА_3 поведінкою судді, її процесуальними рішеннями, які вона має право приймати відповідно до вимог закону та на власний розсуд. У своїй скарзі заявник стверджує, що виклав факти, які містять конкретні ознаки складів визначених ним злочинів, однак зі змісту його заяви про кримінальні правопорушення від 24.10.2019 неможливо встановити жодних конкретних фактів. ОСОБА_3 наводить у своїй заяві про кримінальні правопорушення велику кількість положень законодавства, які ніяким чином не пов`язані із скоєнням кримінального правопорушення як такого та не вказують на його наявність.
Крім абстрактних звинувачень та зауважень до поведінки судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , місця проведення засідань та власних вражень від здійснення правосуддя, заява ОСОБА_3 , не містить жодних фактів, які б свідчили про вчинення суддею злочинів, передбачених ст. ст. 364, 368, 369 КК України.
При розгляді цієї скарги слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Також за статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для дисциплінарної відповідальності судді зокрема є порушення правил щодо відводу (самовідводу); безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.
Тобто питання, порушені в заяві про вчинені кримінальні правопорушення, є такими, що підлягають розгляду в порядку дисциплінарного провадження щодо судді.
Також у заяві ОСОБА_3 міститься вказівка про вчинення суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 111, ч. 1 ст. 396, ст. 170 ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених суддею, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті.
Таким чином, уповноваженими особами НАБУ було прийнято правомірне рішення про направлення даної заяви в межах компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 ознак вищезазначених злочинів, відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а фактично зводиться до особистих претензій заявника до поведінки судді. Для заявника доступна процедура звернення з відповідною заявою до Вищої ради правосуддя з метою притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
За наведених обставин у задоволенні скарги належить відмовити.
Керуючись ст. ст. 214, 303- 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні скарги на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1