Справа № 215/5480/19
У Х В А Л А

Іменем України

01 листопада 2019 року слідчий суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду №1 клопотання слідчого в кримінальному провадженні №0001425 від 09.09.2019 щодо застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, інваліда 2-ої групи (з 01.12.2018 року), неповнолітніх дітей на утриманні не має, не одруженого, є підопічним будинку-інтернату Бурі Углі, на обліку у лікаря-нарколога не перебуваючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,.

за ст.186 ч.2 КК України,
ВСТАНОВИВ:

01.11.2019 року слідчий СВ Тернівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування вказує, що 09.09.2019 року приблизно о 00:00 годині, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився поблизу території зупинки громадського транспорту 8 міська лікарня по вул. С. Колачевського в Тернівському районі м. Кривого Рогу. де в той момент проходила потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла зі сторони супермаркету Варус по вул. Чарівна в напрямку зупинки громадського транспорту 17 квартал, та в руках якої заходився мобільний телефон марки Meizu M2note. В цей момент та у вказаному місці у ОСОБА_5 виник раптовий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме зазначеного вище мобільного телефону, який належить потерпілій ОСОБА_8 ..
В цей же день, приблизно о 00:05 годині, ОСОБА_5 реалізуючи свій раптово виниклий прямий злочинний умисел, з метою відкритого протиправного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прослідуючи за потерпілою ОСОБА_8 із території зупинки громадського транспорту 8 міська лікарня до території зупинки громадського транспорту 17 квартал, та на території зупинки громадського транспорту 17 квартал, наблизився до потерпілої впритул ззаду, застосовуючи власну фізичну силу, закрив рот та ніс потерпілої ОСОБА_8 долонею власної руки, та таким чином подавивши волю потерпілої до супротиву, діючи на досягнення єдиного злочинного наслідку, ОСОБА_5 схопив зазначений вище мобільний телефон, який тримала в руках потерпіла, який раніше визначив для себе об`єктом посягання, відкрито заволодівши майном потерпілої ОСОБА_8 . Далі, ОСОБА_5 потягнув потерпілу в місцевість позаду будинку АДРЕСА_2 , яка не освітлюється, тримаючи потерпілу рукою за шию. Потім, ОСОБА_5 вихватив з рук потерпілої сумку чорного кольору зі шкірозамінника. В той час ОСОБА_5 почав перевіряти вміст сумки, яка належить ОСОБА_8 , тим самим відволікся на вказаний процес, скориставшись цим потерпіла ОСОБА_8 швидко побігла в напрямку алеї поблизу зупинки громадського транспорту 17 квартал з території позаду будинку №3 по вул. Карбишева в Тернівському районі м. Кривого Рогу.
Таким чином ОСОБА_5 , довівши свій злочинний прямий умисел до кінця, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав матеріальних збитків ОСОБА_8 , на загальну суму згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 25.09.2019 № 34/12.1/776, складає 1333,33 гривень.
З огляду на викладене, є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
30 вересня 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч. 2 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, вказує, що ОСОБА_5 покидає будинок інтернат, порушує умови розпорядку, маючи психічне захворювання може продовжити вчиняти злочини, та переховуватись вважаючи на тяжкість покарання, та відсутність міцних соціальних зв`язків.

Підозрюваний ОСОБА_5 , який ознайомлений з правами передбаченими ст.193 ч.2 п.1-7 КПК України, в судовому засіданні пояснив, що проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечує, але визнає висунуту підозру.

Прокурор вважав необхідним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вказує на неможливість запобігання зазначеним слідчим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Підозрюваний не може дотримуватись заходів домашнього арешту, оскільки самовільно покидає інтернат де перебуває.

Захисник ОСОБА_6 вказує на можливість обрання домашнього арешту, посилається на психічну хворобу підозрюваного, відсутність судимостей.

Вислухавши слідчого, прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши надані письмові матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ст..183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При обранні підозрюваному запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри за ст.186 ч.2 КК України, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді бульшш ніж 5 років позбавлення волі. Суд враховує, що ОСОБА_5 є інвалідом 2-ої групи (з 01.12.2018 року) та являється підопічним будинку-інтернату Бурі Углі.

Слідчий суддя приймає до уваги що ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування об`єктивно існують, а саме: ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового слідства та суду виходячи з тяжкості підозри, та продовжити вчиняти нові злочини.

П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зважаючи на викладене слідчий суддя при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та вважає необхідним обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе.

Обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинуваченого у звичайному житті (враховуючи наявність психічнго захворювання та вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення). Згідно довідки УІТ та довідки будинкуінтернату встановлено що ОСОБА_5 порушує умови перебування в інтернаті, який покидає вночі без дозволу. В 2016 році взагалі покинув інтернат, та перебував у розшуку тривалий час. Вказане дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки.

Довідка яка підтверджує 2-гу группу інвалідності не свідчить про те що ОСОБА_5 за станом здоров`я не може утримуватись під вартою.
На думку суду, в даному випадку інтереси суспільства превалюють над правами обвинуваченого щодо його особистої свободи, та недоторканості гарантованих ст.29 Конституції України, ухвала суду є законодавчо встановленим рішенням щодо тримання особи під вартою.

Запобігти зазначеним ризикам на думку суду неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому суд вважає необхідним згідно ст.ст.177, 183 КПК України, застосувати до підозрюваного винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 01.11.2019 р. з 16.00 год. по 31.12.2019 р включно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 194, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити, застосувати до підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді діє 60 днів з 01 листопада 2019 по 31 грудня 2019 р. включно, та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1