УХВАЛА

11 листопада 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_6 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшло клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна, у якому просить скасувати арешт накладений 06.08.2018 ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області у рамках кримінального повадження №0000261 на належне йому майно, а саме: два мішки маку кондитерського та грошові кошти в розмірі 53 200,00 грн.
В обґрунтування клопотання зазначає, що накладений арешт позбавляє його можливості використовувати своє майно та позбавляє права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, як приватного підприємця.

ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримав клопотання про скасування арешту на майно та просив його задоволити з підстав викладених у ньому.

Слідчий та пролкурор в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотаня за безпідставністю.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клдопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.08.2018 року у рамках кримінального повадження №0000261 від 05.07.2017, за ознаками кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 КК України було накладено арешт на тимчасово вилучене в ході обшуків 03.08.2018 майно, зокрема на належних заявнику два мішки маку кондитерського та грошові кошти в розмірі 53 200,00 грн.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Як встановлено слідчим суддею, підозра по кримінальному провадженню №0000261 від 05.07.2017, за ознаками кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 КК України ОСОБА_6 не оголошена, статусу підозрюваного чи обвинуваченого він не має. Окрім того майно, зазначене у клопотанні заявника не є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим, суд вважає доцільним скасувати арешт на майно, перелік якого зазначено у клопотанні, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.08.2018 року у рамках кримінального повадження №0000261 від 05.07.2017, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керючиь ст.ст. 174, 309, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
Заяву ОСОБА_6 - задовольнити.
Скавувати арешт накладений слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 06.08.2018 на два мішки харчового маку та грошові кошти в сумі 53200 грн.
Зобов"язати СУ ГУНП в Рівненській області негайно повернути ОСОБА_6 два мішки харчового маку та грошові кошти в сумі 53200 грн.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1