ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2133/19 Справа № 184/1013/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженої ОСОБА_5 та її адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїв, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженої ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року відмовлено в задоволенні подання Державної установи Покровський виправний центр (№79) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_5 про застосування щодо неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, злочини, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винуватою, згідно ст. 12 КК України, відносяться: за ч. 1 ст. 366 КК України до злочинів невеликої тяжкості, за ч. 2 ст. 191 КК України до злочинів середньої тяжкості, за ч. 3 ст. 191 КК України до тяжких злочинів. З огляду на те, що чинним законодавством не передбачено можливості для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засуджених за вчинення тяжкого корупційного злочину, суд не знайшов підстав для її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні подання установи.
В апеляційній скарзі засуджена просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене положеннями ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги засуджена посилається на неправильне тлумачення судом закону України про кримінальну відповідальність. На переконання засудженої, суд дійшов хибного висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення, оскільки ст. 81 КПК України таких обмежень фактично не містить. Засуджена вважає, у зв`язку з тим, що п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України не має обмежень щодо звільнення особи за вчинення тяжкого корупційного злочину, мають бути застосовані положення п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, якими і визначається можливість його застосування за певних умов щодо особи, яка вчинила умисний злочин. Окрім цього, засуджена звертає увагу, що відбуває покарання за вчинення 3 злочинів, а тому суд при рахунку відбутого строку, необхідного для звільнення, мав окремо застосувати положення ст. 81 КК України щодо кожного з них. З огляду на викладені обставини, з позиції ОСОБА_5 судове рішення суперечить загальним засадам кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженої щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Разом із цим, частиною 3 цієї статті встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

За змістом примітки до ст.45 КК України, корупційними злочинами, відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання, призначене їй вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 22 березня 2017 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст.191, ч. 1 ст. 366 КК України, у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади на строк 2 роки.

Згідно з цим вироком, дії ОСОБА_5 кваліфіковані, зокрема, за ч. 3 ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм становищем та цей злочин у відповідності з вимогами ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Отже, з огляду на те, що ОСОБА_5 засуджена за вчинення умисного корупційного тяжкого злочину, підстави для її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відсутні.

Доводи засудженої про неправильне тлумачення судом закону України про кримінальну відповідальність суд розцінює як безпідставні, оскільки положення цього закону є чіткими та жодних сумнів та протиріч не викликають.

З урахуванням наведного, суд вважає, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи Покровський виправний центр (№79) засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4