ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2878/19 Справа № 206/3889/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року про скасування арешту на майно та на заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року клопотання захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 про скасування арешту та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна задоволено.
Скасовано арешт на все майно та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_8 , який накладено постановою Самарського ВДВС ДМУЮ від 26.05.2010 року, згідно наказу № 1-170 від 08.04.2010 року, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська, за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2009 року в частині конфіскації всього майна з ОСОБА_8 на користь держави.
Рішення суду обґрунтовано тим, що арешт на все майно, що належить ОСОБА_8 та заборона здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_8 був накладений в цілях забезпечення виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2009 року, однак даний вирок в частині застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке є власністю ОСОБА_8 , змінено та виключено таке рішення, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вказаного клопотання та скасування арешту на все майно та заборони відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_8 .
Прокурор не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2019 року скасувати, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вищевказане рішення суду є незаконним з підстав неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, допущених при його постановленні.
Вказує, що судом при постановленні вказаного рішення не взято до уваги, тобто допущено неповноту судового розгляду, ту обставину, що адвокат ОСОБА_9 звертався до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про скасування арешту з майна ОСОБА_8 , накладеного постановою держаного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ від 26.05.2010 року, згідно наказу № 1-170 від 08.04.2010 року, за результатами розгляду якої суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 07.06.2019 прийнято рішення про відмову в задоволенні вимог заявника з підстав необхідності звернення з відповідною заявою в порядку адміністративного судочинства. Рішення суду в цій частині заявником та прокурором не оскаржувалось, у зв`язку з чим набрало законної сили.
Зазначає, що в ході судового розгляду встановлено, що як на момент винесення постанови державного виконавця ВДВС, так і дотепер ОСОБА_8 не мав і не має у власності майна, на яке б накладався арешт в рамках кримінальної справи №68091063 за обвинуваченням його за ч. 2 ст. 307 КК України. Тобто, фактично постанову державного виконавця Самарського ВДВС від 26.05.2010 року про накладення арешту на майно ОСОБА_8 виконано не було у зв`язку із відсутністю особисто належного тому майна.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В даному випадку судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Так, відповідно до п. 8 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року) при постановленні вироку суд має вирішити питання, що робити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 4 ст.126 КПК України 1960 року, накладення арешту на майно скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпала потреба.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Апеляційним переглядом встановлено, що постановою слідчого СВ Самарського РВ ДГУ УМВД України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 02 березня 2009 року було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_8 , де б воно не знаходилось.
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2009 року, який ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2010 року залишено без змін, ОСОБА_12 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 червня 2011 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2009 року змінено, а саме виключено кваліфікуючу ознаку дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України "вчинення злочину повторно", перекваліфіковано дії ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 309 КК України, а також виключено додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Також, в наданих матеріалах наявна відповідь ГТУЮ у Дніпропетровській області від 13.12.2017 року, згідно з якою на виконанні у Самарському ВДВС з 18.05.2010 року по 23.10.2010 року перебувало виконавче провадження № 19387715 з примусового виконання наказу № 1-170 від 08.04.2010 року, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська, про конфіскацію всього майна ОСОБА_8 на користь держави, яке завершено відповідно до вимог п. 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", про що державним виконавцем 23.10.2010 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Надати більш детальну інформацію по виконавчому провадженню та перевірити накладення арешту немає можливості, оскільки архівні документи знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 та скасував арешт та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна.
Вирішуючи питання обґрунтованості судового рішення, колегія суддів виходить з того, що метою накладення арешту було забезпечення можливої конфіскації у порядку виконання вироку суду, але матеріалами провадження об`єктивно підтверджено, що додаткове покарання у виді конфіскації майна виключено з вироку Верховним судом України, а тому є достатні підстави вважати, що потреба в застосуванні арешту на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_8 , де б воно не знаходилось, відпала, як і заборона здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить останньому.
Що стосується доводів прокурора про те, що фактично постанова слідчого не виконувалась у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_8 майна, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не є підставою для відмови у скасуванні арешту, а в даному конкретному випадку скасування даного заходу забезпечення кримінального провадження є правом засудженого, за захистом якого останній і звернувся до місцевого суду, яким було ухвалено вирок щодо нього.
З приводу ж тверджень прокурора про те, що з подібною заявою засуджений вже звертався до суду, та за результатами її розгляду суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 07.06.2019 року прийнято рішення про відмову в задоволенні вимог заявника з підстав необхідності звернення з відповідною заявою в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, дійсно, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2019 року клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту було задоволено частково. Скасовано арешт на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_8 , де б воно не знаходилось, накладеного постановою слідчого СВ Самарського РВ ДГУ УМВД України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 02.03.2009 року. В іншій частині клопотання відмовлено з підстав того, що станом на час звернення до суду із вказаним клопотанням виконавче провадження в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_8 закінчено та із закінченням терміну зберігання знищено, що по суті позбавляє заявника права звернутись із зазначеним клопотанням до суду, який видав виконавчий лист, а тому суд дійшов висновку про необхідність звернення заявника із зазначеним клопотанням до окружного адміністративного суду.
Натомість ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №160/6047/19 за позовом ОСОБА_8 до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування арешту та роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи підлягає в порядку кримінального судочинства.
Також судом було звернуто увагу на те, що предметом оскарження в розумінні статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції зазначеній позивачем в позові) є саме рішення, дії або бездіяльність органу державної виконавчої служби. Оскільки позивачем в позовній заяві порушується питання про скасування арешту на майно, накладеного в порядку КПК України, спірні правовідносини підлягають розгляду у порядку кримінального судочинства в місцевому загальному суді.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність апеляційних вимог прокурора, які є такими, що не підлягають задоволенню, та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року про скасування арешту на майно та на заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_8 - залишити без змін.

Судді :

_____________ ____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4