ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1506/19 Справа № 202/827/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001834 за ч. 1 ст. 309 КК України, відносно -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Василівка Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

якою відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2019 року відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 , захисником ОСОБА_9 та прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , а матеріали кримінального провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування.
Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань з використанням лише загальних формулювань унеможливлює суд пересвідчитися у реальності і можливості їх виконання, у зв`язку з чим, з огляду на передбачені ст. 476 КПК наслідки невиконання угоди, такий виклад є неприпустимим, тим більш що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинений 07 серпня 2017 року, угода укладена 11 грудня 2018 року, будь яких відомостей щодо виконання зазначених умов угоди суду не надано. А також зазначає, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.309 КК України було вчинене до постановлення вироку за ч.2 ст.186 КК України, у зв`язку з чим необхідно застосовувати поглинення, або принцип повного або часткового складання призначених покарань, передбачений ч. 4 ст. 70 КК України, однак, при укладенні угоди про визнання винуватості в частині узгодження покарання вищезазначене не було враховано, що при її затвердженні може призвести до неправильного застосування закону.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині повернення обвинувального акту, постановити в цій частині нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто не враховано, що досудове розслідування закінчено складанням обвинувального акту. Вказує, що в ухвалі суду не наведено жодних конкретних відомостей щодо невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України та суд першої інстанції не врахував, що матеріали прокурору повертаються у випадку, коли на досудовому розслідуванні було зібрано недостатньо доказів для розгляду кримінального провадження у судовому засіданні, не перевірив ці обставини та відповідно не зазначив, які слідчі дії або процесуальні рішення невиконані органами досудового розслідування . Також зазначає, що суд першої інстанції поспішно, і як результат помилково, прийняв рішення про повернення даного кримінального провадження прокурору для проведення досудового розслідування, при цьому, фактично не дав можливості стороні обвинувачення надати суду для огляду протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування стороні захисту та заявити клопотання щодо призначення судового розгляду для проведення судового провадження в загальному порядку за відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення та дотримання всіх норм КПК України при його проведенні. Крім цього зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акту і переданий до суду, є посилання на протокол відкриття матеріалів стороні захисту.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.
Обвинувачений та захисник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст. 469-470, 472 КПК України угода про визнання винуватості укладається між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання такої угоди має бути добровільним, заснованим на можливості виконання обвинуваченим своїх обов`язків та беззастережним визнанням обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається про беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, а також обов`язки обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, якщо такі домовленості мали місце (необов`язкова чи субсидіарна складова змісту угоди).
При цьому під беззастережним визнанням винуватості обвинуваченим слід розуміти безумовне (повне) визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань з використанням лише загальних формулювань унеможливлює пересвідчитися у реальності і можливості їх виконання, у зв`язку з чим, з огляду на передбачені ст. 476 КПК України наслідки невиконання угоди, такий виклад є неприпустимим, тим більш, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинений 07 серпня 2017 року, угода укладена 11 грудня 2018 року, будь яких відомостей щодо виконання зазначених умов угоди як суду першої, так і суду апеляційної інстанції не надано.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості вказується, зокрема, узгоджене покарання.
Відповідно до ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, зокрема, якщо умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.
Так, відповідно до обвинувального акту, який надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості, ОСОБА_7 07 серпня 2017 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України. При укладенні угоди сторони погодили обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із звільненням від відбування покарання з випробувальним з іспитовим строком на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження 17 листопада 2017 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання із випробувальним з іспитовим строком на 3 роки. Тобто, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України було вчинене до постановлення вироку за ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим необхідно застосовувати поглинення або принцип повного чи часткового складання призначених покарань, передбачений ч.4 ст.70 КК України. Однак, при укладенні угоди про визнання винуватості в частині узгодження покарання вищезазначене не було враховано, що при її затвердженні може призвести до неправильного застосування закону.
Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України у випадку відмови в затвердженні угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.
З огляду на викладене апеляційний суд не вбачає підстав, які б вказували на незаконність рішення суду першої інстанції.
Зміст апеляційної скарги прокурора та наведені доводи не спростовують правильності рішення суду щодо відмови у затвердженні угоди від 11 грудня 2018 року про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим та прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області, та повернення матеріалів кримінального провадження для проведення досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2019 року, якою відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 , захисником ОСОБА_9 та прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4