Справа №577/1820/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/599/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про застосування амністії
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2019 року, якою його заяву про застосування амністії залишено без задоволення, -

ВСТАНОВИЛА:

23 квітня 2019 року до Конотопського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 із заявою, в якій просив звільнити його від відбування покарання у виді 1 року обмеження волі, призначеного Лубенським міськрайонний судом Полтавського області від 15 березня 2018 року. Свої вимоги мотивував тим, що злочин, за який його було засуджено вказаним вироком, вчинено до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» та не є тяжким чи особливо тяжким, не відбута частина покарання становить менше 1 року обмеження волі, а тому є підстави для застосування положень ст. 8 даного Закону.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2019 року заяву ОСОБА_7 про застосування амністії залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, неврахування судом обставин, які мають значення для справи, просив ухвалу суду скасувати та постановити свою ухвалу, якою його заяву про застосування Закону України «Про амністію» задовольнити.

Вказує на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 364 КПК України, не було проведене судових дебатів, у наслідок чого не було з`ясовано підстави його звернення з даною заявою.

На переконання ОСОБА_7 , судом не взято до уваги його право на застосування амністії, яким він не скористався під час дії амністії, так як він наполягав на всебічному та об`єктивному розгляді кримінального провадження.

Також наголошує на наявності в нього захворювань які потребують лікування, що в свою чергу не може бути забезпечено під час перебування в ДУ «Конотопський виправний центр».

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_7 , який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав частково і просив ухвалу скасувати в зв?язку з допущеними порушеннями закону, однак питання щодо застосування до нього амністії вже не розглядати, заперечення проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.03.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ч. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі. Даний вирок набрав законної сили 08.08.2018 року (а.с. 13-17).

Встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, було скоєне засудженим ОСОБА_7 10.09.2014 року.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Статтею 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до закону про амністію підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніш як протягом трьох місяців після опублікування закону про амністію.

Дія Закону України «Про амністію у 2016 році» поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом ( ст. 13 Закону)

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню з місць обмеження волі засуджені, невідбута частина покарання у яких на день набрання чинності цим Законом становить менше одного року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що положення ст. 8 Закону України «Про амністію у 2016 році» застосовується протягом трьох місяців після опублікування даного Закону і лише відносно особи, яка на день набрання чинності цим Законом відбувала покарання у виді обмеження волі, не відбута частина якого становила менше одного року. Враховуючи те, що ОСОБА_7 був засуджений у 2018 році, а відбувати покарання почав у 2019 році, а тому ОСОБА_7 не підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 8 Закону України «Про амністію у 2016 році».

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги засудженого підлягають відхиленню, з урахуванням наступного.

Щодо посилань ОСОБА_7 в доводах апеляційної скарги на не проведення судових дебатів під час розгляду його заяви, то їх слід визнати безпідставними, оскільки порядок вирішення судом питань, пов`язаних з виконанням вироку визначений ст. 539 КПК України, жодних вимог щодо необхідності проведення судових дебатів дана норма не містить.

З протоколу судового засідання слідує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції брали участь прокурор, засуджений ОСОБА_7 та представник виправного центру, досліджувались матеріали провадження та судом надавалась можливість учасникам провадження надати пояснення щодо вимог заяви.

Доводи ОСОБА_7 про те, що він не скористався своїм правом на застосування амністії під час розгляду кримінального провадження, не спростовує правильність висновків суду про відсутність підстав для звільнення засудженого за ст. 8 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до Законів України «Про застосування амністії в Україні» та «Про амністію у 2016 році», наявність у засудженого захворювань не є обставинами які враховуються під час вирішення питання звільнення за амністією.

Порушень процесуального права допущених судом під час розгляду даного засудженого ОСОБА_7 , апеляційним судом не встановлено.

Прийняте рішення повністю відповідає вимогам закону, є належним чином обґрунтованим і мотивованим, підстав для його зміни чи скасування та направлення до суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування амністії, у зв`язку з чим вимоги його апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2019 року, якою заяву засудженого ОСОБА_7 про застосування амністії залишено без задоволення, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4