"08" жовтня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
Зі змісту ухвали слідчого судді про накладення арешту слідує, що арешт було накладено на вказаний автомобіль «Альфа Ромео» р.н. НОМЕР_1 з тією метою, що внаслідок ДТП він отримав механічні пошкодження та відповідно до ст. 98 КПК України може бути речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження. Також, вказаний автомобіль «Альфа Ромео» р.н. НОМЕР_1 необхідний для його додаткового огляду.
Власником автомобіля «Альфа Ромео» р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Власник автомобіля «Альфа Ромео» р.н. НОМЕР_1 зобов`язується забезпечити належні умови зберігання автомобіля до винесення судом рішення у вказаному кримінальному провадженню.
Зазначив, що власник автомобіля «Альфа Ромео» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_4 зобов`язується не відчувати та не розпоряджатися вказаним автомобілем, а також зобов`язується не ремонтувати його до винесення вироку у вказаному кримінальному провадженні, а лише користуватися ним у власних потребах.
Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, ст..ст. 28, 100, 170-174 КПК України, вважав, що з огляду на вищевикладене слідує, що зберігання автомобіля «Альфа Ромео» р.н. НОМЕР_1 на вуличному майданчику призведе до пошкодження цього автомобіля, а його подальше зберігання на майданчику є недоцільним, тому є підстави для передання його на зберігання власнику.
Про дату, час та місце розгляду клопотання заявник повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явився, однак 08.10.2019 від адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , до суду надійшло клопотання про розгляд клопотання про передачу майна без його її участі, клопотання підтримує та просить його задовольнити (а.с.15).
Процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій просив клопотання розглянути за його відсутності, щодо зміни місця зберігання арештованого майна не заперечує (а.с.13).
Неявка учасників процесу, у відповідності до ст.174 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотанню.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання та які надані до суду, приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про передачу в користування арештованого автомобіля заявник зазначає, що на теперішній час автомобіль оглянутий та проведені необхідні експертизи.
Більш того, заявником не надано висновки експертиз, які, як він зазначає проведені у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт вказаного вище транспортного засобу, з забороною відчуження, розпорядження, користування та ремонтування.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Однак, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для володільця майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає можливим місце зберігання автомобіля «Альфа Ромео» р.н. НОМЕР_1 , передавши його на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку та попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Змінити місце зберігання автомобіля «Альфа Ромео» р.н. НОМЕР_1 , передавши його на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.
Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
У задоволенні іншої частини клопотання адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах власника майна ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1