ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3094/19 Справа № 331/8879/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні № 0000104,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_9 ,
встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб, тобто до 16 листопада 2019 року.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
Розгляд даного кримінального провадження знаходиться на стадії дослідження письмових доказів сторони обвинувачення. Відповідно до встановленого порядку та обсягу дослідження доказів, після завершення даної стадії, визначено проведення допиту потерпілих, свідків, обвинувачених та дослідження матеріалів, які характеризують обвинувачених.
Враховуючи дані про особи обвинуваченого ОСОБА_6 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність осіб на утриманні, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання тільки у вигляді тривалого терміну позбавлення волі, приймаючи до уваги, що запобіжний захід - тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому та позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, запобіганню спробам переховуватися від суду, оскільки залишаючись на волі він може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, що призведе до тяганини при розгляді даного кримінального провадження, незаконно впливати на свідків або потерпілих шляхом вмовляння або залякування з метою уникнення відповідальності, оскільки вказані особи в ході судового розгляду ще не були допитані, відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали обвинуваченому знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вони не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання осіб під вартою, не зменшились.
Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо нього, та змінити його на особисту поруку.
На думку останнього, клопотання прокурора не містить необхідних обґрунтувань, а зводиться до формального перерахування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Твердження прокурора про скоєння тяжкого злочину і продовження злочинної діяльності, порушує презумпцію невинуватості та не має доказів, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо нього у даному кримінальному провадженні відсутні та не доведені стороною обвинувачення.
Звертає увагу на те, що має дружину, неповнолітню доньку, хвору матір, які потребують його турботи та уваги. Наміру переховуватися від суду не має, а хоче довести суду фактичні обставини та доводи щодо підбурювання та провокації вчинення злочину у пред`явленому йому обвинуваченні.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали свої апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.
Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу законною та обґрунтованою. Зазначив, що в суді першої інстанції дане кримінальне провадження знаходиться на стадії дослідження письмових доказів та відеоматеріалів. Після цього ухвалено допитати значну кількість потерпілих та свідків.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Підставою для застосування запобіжного заходу, відповідно до ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може вчинити спробу переховуватись від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які в ході судового розгляду ще допитані, дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин в період, коли він був працівником поліції, його вік, відсутність тяжких хвороб, які б перешкодили заходитись у місцях попереднього ув`язнення, міцність соціальних зв`язків, наявність осіб на утриманні, які суд оцінює у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Апеляційні доводи ОСОБА_6 про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, вона не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу ОСОБА_6 та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, колегія погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Колегія суддів також приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень вимог процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , про які йдеться в його апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженої ухвали суду - без зміни.
Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4