УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2019 року

м. Київ
справа № 326/352/17

провадження № 51-445км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року та вирок Запорізького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року,
встановив:
За вироком Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки; ч. 4 ст. 296 КК на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Запорізький апеляційний суд 04 квітня 2019 року скасував вирок районного суду і постановив новий, яким призначив ОСОБА_5 покарання: за ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 4 ст. 296 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженомупокарання тяжкості вчиненого ним злочинів та його особі внаслідок суворості, просить скасувати вироки місцевого та апеляційного судів та направити справу до суду першої інстанції для нового судового розгляду.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування вироку апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обмежився загальними фразами про допущення апеляційним судом таких порушень. При цьому захисник не обґрунтував, як допущені, на його думку, порушення вплинули на законність й обґрунтованість ухваленого апеляційним судом судового рішення, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку апеляційного суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 420 цього Кодексу.

Крім того касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у вироку цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Також ст. 414 КПК визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Однак, захисник ОСОБА_4 не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного його підзахисному покарання, з огляду на тяжкість вчинених ним злочинів, обставинами їх скоєння, даним про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65, 69 КК у їх взаємозв`язку.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3