Справа №591/3777/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/463/19 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Сумської області ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2019 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі заступник прокурора Сумської області ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухваливши свій вирок, за яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду просив залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 263 ч.1 КК України та призначено йому за цим законом покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання за даним вироком з випробуванням, встановлено іспитовий термін 1 рік.

Відповідно до вимог ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця свого проживання, роботи, чи служби, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Стягнуто ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз розміром 3718 грн.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор вказував на те, що суд першої інстанції звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, безпідставно не поклав на нього виконання всіх передбачених ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що обумовило постановлення неправосудного рішення та є підставою для його скасування і ухвалення нового.

Інші учасники кримінального провадження, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 у ранковий час, більш точного часу і дати в ході досудового розслідування не встановлено, перебував неподалік вулиці Героїв Крут у м. Суми, в районі «Голубих озер», де знайшов гранату РГД - 5 із запалом типу УРГЗМ та поклав до свого рюкзака, тим самим незаконно придбав. Після чого, 01.05.2018 року ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, повязаних з порушенням встановленого законом порядку носіння та зберігання бойових припасів, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, зберігання бойових припасів, незаконно придбану гранату РГД - 5 із запалом типу УРГЗМ привіз до місця фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно зберігав за місцем свого мешкання.

У подальшому 01.05.2018 року працівниками поліції, у ході проведення огляду квартири за адресою: АДРЕСА_2 у якій проживає ОСОБА_7 , у період часу з 19:00 год. по 20:15 год., із вищезазначеного рюкзака, належного останньому вилучено: предмет ззовні схожий на корпус гранати РГД - 5 який згідно висновку експерта від 18.05.2018 року являється корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-5; предмет ззовні схожий на запал до УРГЗМ з маркуванням «Л-160-181» який згідно висновку експерта від 18.05.2018 року являється запалом УЗРЕМ-2 для ручних гранат (РЕД-5, Ф-1, та РЕ-42).

Згідно висновку експерта від 18.05.2018 року надані на дослідження корпус гранати РЕД-5 у конструктивному поєднанні з наданим на дослідження запалом УЗРЕМ-2, є наступальною осколковою гранатою РЕД-5, яка відноситься до категорії боєприпасів та придатна до вибуху.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який з доводами апеляційної скарги погодився, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які судом першої інстанції були вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, та призначене за цим законом покарання у виді 3 років позбавлення волі, учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Як вбачається з тексту оскаржуваного судового рішення суд, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнив його від відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий термін рік.

Частиною 1 ст. 76 КК України передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого певні обов`язки, зокрема : 1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2.повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 2 даної норми закону передбачений перелік обов`язків, які суд додатково може покласти на осіб, звільнених від відбування покарання.

Отже, застосовуючи ст. 75 КК України суд в будь - якому випадку повинен був покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Проте, суд першої інстанції, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, всупереч ч.1 ст.76 КК України не поклав на обвинуваченого виконання обов`язків, передбачених п.1 ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, тобто судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, про що обґрунтовано зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, та як наслідок, суд неправильно звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу і підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в цій частині.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на строк визначений судом першої інстанції, застосувати вимоги ст.76 КК України та покласти на обвинуваченого виконання передбачених зазначеною статтею певних обов`язків.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими апеляційні вимоги прокурора в частині визнання винним ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України, у разі ухвалення апеляційним судом нового вироку, оскільки такі вимоги суперечать, самому змісту апеляційної скарги, де зазначено, що прокурор не оскаржує фактичні обставини справи та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,413, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням від відбування покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання визначеного судом першої інстанції у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням 1 року іспитового строку та на підставі ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4