справа № 489/3201/19
кримінальне провадження
№1-кс/489/1483/19
УХВАЛА
Іменем України

26 червня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:
слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна

СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002033 від 05.06.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

19.06.2019 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено 44 предмети схожих на набої, металеву коробку в середині якої знаходився предмет схожий на запал від гранати та запал від тротилової шашки, речовину схожу на пластилінову масу жовтого кольору.

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на 44 предмети схожих на патрони.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив, що у слідства є достатньо підстав вважати, що вилучене в ході обшуку майно є предметом вчинення кримінального правопорушення та відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів та запобігання з боку ОСОБА_4 та інших осіб можливості його приховування, пошкодження, пересування, передачі, відчуження, виникли підстав необхідності накладення арешту.

Також слідчий вказує, що документів, які б підтверджували належність вилучених предметів і речей ОСОБА_4 не має, але є достатні підстави вважати, що вилучене майно знаходиться у його володінні та користуванні, а також використовувались як предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій при вчинення кримінального правопорушення.

Вислухавши слідчого та дослідивши матеріали клопотання, вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий у клопотанні вказує на те, що вилучені речі є предметом кримінального правопорушення, проте на думку суду воно не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та внаслідок цього не може бути і арештовано. Крім того важливо зазначити, що з клопотання слідчого та з доданих до нього матеріалів не вбачається, що вилучені речі визнані в якості речового доказу. Таким чином суд не вбачає підстав для арешту майна з метою збереження речових доказів, якщо під час досудового розслідування їх не було ними визнано, оскільки таким чином не буде досягнуто мети арешту збереження речових доказів.

Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того суд вважає, що вилучені речі мають ознаки, які дають достатніх підстав вважати їх предметами, які вилучені законом з обігу, та згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області про арешт майна відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали відповідно до ч. 2 ст. 376 КПК України оголошено учасникам судового провадження 26.06.2019 о 17 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1