Справа №639/6251/19
Провадження №1-кс/639/3033/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2019 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_2 , поданої в порядку ч. 1 ст. 206 КПК України, на дії адміністрації Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», -

в с т а н о в и в:
09.09.2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла скарга ув`язненої ОСОБА_2 , в якій з посиланням на вимоги ч. 1 ст. 206 КПК України заявник просить:

- зобов`язати начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» офіційно працевлаштувати ОСОБА_2 для надання останній можливості заробляти грошові кошти на особовий рахунок і в подальшому для оплати дослідження крові на наявність антитіл до вірусу кору;

- забезпечити доставку ув`язненої до суду для особистої участі при розгляді скарги.

До скарги ОСОБА_2 додано лист в.о. начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_3 від 21.12.2018 року № 12/56-6539, згідно якого ув`язненій відмовлено в можливості залучатися до праці під час перебування в установі та роз`яснено, що відповідно до статті 16 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та п.п.1.1, 1.2 розділу 9 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів, ув`язнені можуть залучатися до праці за певних умов, але відповідне рішення приймає адміністрація установи.

Перевіривши зміст скарги ув`язненої ОСОБА_2 , слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за цією скаргою, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.
Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.
З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи) слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.
Також законом чітко визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.
Таким чином, підстави для постановлення ухвали щодо зобов`язання ДУ «Харківський слідчий ізолятор» негайно доставити ОСОБА_2 до слідчого судді відсутні, оскільки предметом скарги не є її незаконне тримання під вартою.
Положеннями КПК України не передбачено повноважень слідчого судді щодо здійснення в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України, судового контролю за додержанням прав ув`язнених, на порушення яких посилається у своїй скарзі ОСОБА_2 .
В поданій скарзі ув`язненою ОСОБА_2 не порушується питання щодо її незаконного тримання особи під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», скарга не містить посилань на застосування до ув`язненої особи насильства під час затримання або під час тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), а фактично ув`язненою оскаржуються дії та рішення адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» щодо відмови в залученні її до праці під час перебування в установі, тобто предмет вимог скарги не передбачений статтею 206 та іншими положеннями КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку щодо необхідності відмови у відкритті провадження за скаргою.
Ув`язненій ОСОБА_2 роз`яснюється, що згідно з ч. 2 ст. 537 КПК України оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для пункту 13-1 частини першої цієї статті.
Відповідно до п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.
Вимогами ч. 9 ст. 539 КПК України передбачено, що розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, ув`язнена ОСОБА_2 не позбавлена можливості оскаржити в порядку адміністративного судочинства рішення, дії чи бездіяльність адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» як такі, що порушують її права під час утримання під вартою.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 206, 309, 369 372, 537, 539 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті провадження за скаргою ув`язненої ОСОБА_2 від 04.09.2019 року, поданої в порядку ч. 1 ст. 206 КПК України, на дії адміністрації Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Роз`яснити ОСОБА_2 , що дії, рішення або бездіяльність адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» можуть бути оскаржені шляхом подачі позовної заяви в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1