ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6033/19
Провадження № 1-кс/362/2139/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000090 від 05.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,-
в с т а н о в и в:
08.10.2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту, в якому він просив накласти арешт на земельну ділянку площею 3,5856 га, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер: :05:009:0002, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, Кодаківська сільська рада, яка належить ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження; на земельну ділянку площею 3,5856 га, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер: :05:009:0003, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, Кодаківська сільська рада, яка належить ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження; на земельну ділянку площею 3,5856 га, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер: :05:009:0006, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, Кодаківська сільська рада, яка належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження.

Клопотання слідчого мотивовано тим, щов провадженні слідчого відділу Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 05.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

В ході досудового розслідування встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:009:0001, :05:009:0002, :05:009:0003, :05:009:0004, :05:009:0005, :05:009:0006, входять до складу фермерського господарства «Діана-1», засновником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що членами даного фермерського господарства є наступні особи: дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; брат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; сестра ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фермерські господарства» членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).

У свою чергу, засновницею даного фермерського господарства в порушення ст. 3 Закону України «Про фермерські господарства» внесено до статуту осіб, які не відповідають приписам даної статті, тобто склала завідомо неправдивий офіційний документ - статут ФГ «Діана-1».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про фермерські господарства» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки.

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки.

Таким чином, внесення до статуту осіб, які не відповідають вимогам ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство» здійснено з метою безоплатного заволодіння земельними ділянками :05:009:0001, :05:009:0002, :05:009:0003, :05:009:0004, :05:009:0005, :05:009:0006.

25.02.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області, справа № 362/1093/19 від 21.02.2019 року, проведено тимчасовий доступ до документів з можливістю їх вилучення, які зберігаються у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Васильківської районної державної адміністрації, а саме: реєстраційної справи ФГ «Діана-1» .

Так, в реєстраційній справі ФГ «Діана-1» міститься статут ФГ «Діана-1» (в новій редакції), який зареєстрований 08.07.2005 року та одноособове рішення голови фермерського господарства «Діана-1» № 1/2005 ОСОБА_8 , про введення до членів фермерського господарства слідкуючих осіб:- дочку ОСОБА_9 ;- матір ОСОБА_10 ;- брата ОСОБА_5 ;- брат ОСОБА_6 ;- сестру ОСОБА_7 .

Відповідно до листа Васильківського міськрайонного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану № 619/16.8-38 від 08.02.2019 року, за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян встановлено, що:

- № 1271 актовий запис про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , складений 01.08.1964 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, батьком якої є ОСОБА_11 , матір`ю є ОСОБА_12 , реєстраційний № 9;

- № 287 про шлюб ОСОБА_13 , 1963 р.н. та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , складений 01.12.1985 Центральний відділ державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, реєстраційний № 9. Шлюб розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2017, справа № 761/17662/17;

- № 605 актовий запис про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, батьком якої є ОСОБА_13 , 1963 р.н., матір`ю є ОСОБА_8 , реєстраційний № 0;

- № 1997 про шлюб ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 03.04.1964 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, реєстраційний № 6;

- № 524 про розірвання шлюбу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 27.09.1973 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, реєстраційний № 9;

- № 593 про шлюб ОСОБА_16 . ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 12.10.1974 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, реєстраційний № 5. Актовий запис містить відмітку про розірвання шлюбу на підставі актового запису про розірвання шлюбу № 69 складеного 16.01.1990 відділом ЗАГС Ленінградського району м. Києва;

- № 645 актовий запис про народження ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складений 11.07.1948 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, батьком якої є ОСОБА_19 , матір`ю є ОСОБА_20 , реєстраційний № НОМЕР_1 ;

- № 2378 про шлюб ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складений 18.09.1970 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, реєстраційний № 6;

- № 52 актовий запис про народження ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений 20.01.1953 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського району м. Макіївки Донецької області, матір`ю є ОСОБА_24 , 1913 р.н., реєстраційний № 9;

- № 807 актовий запис про народження ОСОБА_25 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 03.04.1955 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, батьком якого є ОСОБА_26 , матір`ю є ОСОБА_27 , реєстраційний № НОМЕР_2 .

В подальшому після прийнятого розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області № 285 від 24.05.2006 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складення державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення фермерського господарства членам ФГ «Діана-1» на території Кодаківської сільської ради, за межами населеного пункту», виготовлені державні акти на право власності на земельні ділянки на членів фермерського господарства, в тому числі на тих, які не перебувають в родинних відносинах, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Слідчий в клопотанні вказав, що після прийнятого розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області № 285 від 24.05.2006 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складення державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення фермерського господарства членам ФГ «Діана-1» на території Кодаківської сільської ради, за межами населеного пункту», виготовлені державні акти на право власності на земельні ділянки на членів фермерського господарства, в тому числі на тих, які не перебувають в родинних відносинах, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Враховуючи, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть вказані земельні ділянки реалізувати (продати, подарувати, закласти та інше), що призведе до унеможливлення повернення їх до державної власності, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладені на них арешту.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином, до суду слідчий та прокурор подали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Неявка слідчого або прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за № 0000090 від 05.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до вимог ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується тільки на підставах, передбачених ст.ст.132, 170 КПК України. Оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинне здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтовувати таку ініціативу з посиланням на норми закону.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову /ч.1 ст.170 КПК України/.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, слідчий, в порушення вимог ст.171 КПК України не зазначив підстави та мету відповідно до положень ст.170 КПК України та належним чином не обґрунтував необхідності арешту майна та не вказав конкретну мету накладення арешту відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК України.

Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або забезпечення цивільного позову. При цьому, слідчий, подаючи клопотання про арешт майна зобов`язаний навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В клопотанні слідчий в порушення вимог ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є власниками земельних ділянок.
Відповідно до п. 6 розділу 2.6 Узагальнення, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16.10.2008 року).

Слідчий суддя враховує, що згідно витягу з ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення внесені до реєстру 05.02.2019 року на підставі заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України.

Положенням ч. 1 ст. 366 КК України складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Караються штрафом до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
При цьому, конфіскація, як додатковий вид покарання, санкцією даної статті не передбачена.
Крім того, матеріали клопотання не містять достатніх доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , даного кримінального правопорушення, оскільки судом достовірно встановлено, що підозрау вчиненні кримінального правопорушення за фактом внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостейне повідомлялася та не вручалася, а, відповідно, і відсутній обвинувальний акт щодо обвинувачення таких осіб .

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є власникамиземельних ділянокна які просять накласти арешт, не є ані підозрюваними ані обвинуваченими за кримінальним провадженням № 0000090 від 05.02.2019 року,передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,санкція якої не містить посилань на додаткове покарання конфіскацію майна, цивільний позов у даному кримінальному провадженні також ніким не заявлено, належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження матеріали клопотання не містять, що свідчить про відсутність правових підстав у накладенні арешту на майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власниківземельних ділянок, тому відповідно до вимог ст. 173 КПК України у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 2, 7, 16, 22, 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотаннястаршого слідчого СВ Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000090 від 05.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України- відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_28