ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2680/19 Справа № 187/1413/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000343 від 23 червня 2018 року за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 , прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Шандровець Турківського району Львівської області, українки, громадянки України, непрацюючої, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначено їй покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.
Позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3245 грн. 99 коп. в рахунок матеріальної шкоди; 1000 грн. - в рахунок моральної шкоди. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікує за ст. 128 КК України, за ознаками необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 03 травня 2018р. близько 14 год. ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння, належного ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , а саме на городі, під час сварки з нею, на ґрунті неприязних відносин, стала відбирати дерев`яну палицю у ОСОБА_9 , яку вона тримала в руках. ОСОБА_9 утримувала палицю і між ними виникла штовханина, під час якої ОСОБА_7 різко викрутила палицю, від чого ОСОБА_9 не втрималась на ногах та впала на правий колінний суглоб, тим самим отримала ушкодження, які згідно висновку експерта, відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я понад три тижні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винуватою ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ст. 128 КК України та призначити їй покарання більш суворе ніж призначено судом першої інстанції. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 3405,99 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 850,00 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду щодо необхідності призначення покарання у виді громадських робіт в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті 128 КК України, недостатньо обґрунтований, оскільки суд фактично у вироку не навів переконливих доводів про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді 150 годин громадських робіт, а лише послався на обставини, що позитивно характеризують особу.
В той же час, суд достатньою мірою не прийняв до уваги інші обставини, що мають значення, зокрема, ставлення до вчиненого самої ОСОБА_7 , яка протягом судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не висловилася щодо визнання нею вини, не відшкодувала потерпілій причинену майнову та моральну шкоду.
Таким чином, суд при визначенні покарання не врахував належним чином обставини, що мають значення, у зв`язку з чим обрав обвинуваченій ОСОБА_7 надто м`яке покарання. Вважає, що призначене покарання є недостатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги потерпілої в частині моральної шкоди у розмірі 1000 грн., не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми. Вважає, що перенесені нею душевні страждання є підставою для стягнення з обвинуваченої моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.
Крім того, судом необґрунтовано було відмовлено їй у стягненні з обвинуваченої понесених витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину та не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої, просить вирок суду змінити, зазначивши у мотивувальній частині вироку тілесні ушкодження, які спричинено ОСОБА_9 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні нею злочину, суд першої інстанції повинен був виконати вимоги ст.ст. 374, 368 КПК України. Зокрема, під час судового розгляду суд мав перевірити: чи мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність воно передбачено; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Водночас, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд у порушення вищезазначених вимог процесуального законодавства, при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не зазначив які саме тілесні ушкодження спричинено потерпілій особі, тобто наслідків кримінального правопорушення, зазначивши лише ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити в повному обсязі. Потерпіла ОСОБА_9 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачена та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм кримінального процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Отримання мотивованого судового рішення є одним із елементів права на справедливий суд, проголошеного та зазначеного в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З врахуванням зазначеного, невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Кузнєцов та інші проти Росії» від 11.01.2007 року, та у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року, де зазначено, що вмотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких воно ґрунтується.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення; форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані в повному обсязі.
Так, при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінального правопорушення, суд першої інстанції мав перевірити: чи мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність воно передбачене; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Відповідно до встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, 03 травня 2018 року близько 14 год. ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння, належного ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , а саме на городі, під час сварки з нею, на ґрунті неприязних відносин, стала відбирати дерев`яну палицю у ОСОБА_9 , яку вона тримала в руках. ОСОБА_9 утримувала палицю і між ними виникла штовханина, під час якої ОСОБА_7 різко викрутила палицю, від чого ОСОБА_9 не втрималась на ногах та впала на правий колінний суглоб, тим самим отримала ушкодження, які згідно висновку експерта, відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я понад три тижні.
Відповідно до висновку експерта від 06.08.3028 року № 111-Е, потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді закритої травми правого колінного суглобу, які виникли внаслідок травматичної дії, направленої по осі кінцівки з ротацією в колінному суглобі; дані ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості.
Проте, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 374 КПК України, при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не зазначив, які саме тілесні ушкодження спричиненні потерпілій особі, тобто наслідків кримінального правопорушення, зазначивши лише ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень.
На переконання колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
У той же час, усунути ці порушення у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості, оскільки клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, учасниками апеляційного провадження не заявлялось.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості самостійно виправити допущені судом першої інстанції порушення.
Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного.
Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 10, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України.
З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Перевіривши обґрунтованість доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, та враховуючи правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23.09.2019 року (провадження № 51-7543кмо18), апеляційний суд, вважає за необхідне зазначити, що у випадку, якщо під час нового розгляду в суді першої інстанції винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України буде доведено в установленому законом порядку, то призначене судом першої інстанції покарання не можно визнати занадто м яким, та таким, що не відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.
Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_9 про невмотивованість та необґрунтованість вироку суду в частині вирішення її цивільного позову, а саме стягнутого розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди на її користь, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги закону суд першої інстанції при постановленні вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 виконав в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4