УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , з участю представник власника майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта ОСОБА_3 перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 27.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Із поданого клопотання, погодженого з прокурором вбачається, що в січні 2015 року потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміново потребуючи грошових коштів, звернувся за допомогою до громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якого мав намір позичити грошові кошти в розмірі 2500 (двох тисяч пятисот) доларів США.

ОСОБА_8 погодився надати потрібну ОСОБА_6 , суму грошових коштів, в свою чергу почав вимагати від останнього укласти не договір позики, а попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житлового будинку, земельної ділянки, площею 0,2500 га., кадастровий номер :08:003:0069, та земельної ділянки площею 0,3103 га., кадастровий номер :08:003:0070. В свою чергу ОСОБА_6 , передав ОСОБА_8 , папку з документами, зокрема домовою книгою на будинок, свідоцтва на право власності на житловий будинок та земельні ділянки.

Після укладення попереднього договору купівлі продажу від 15.01.2015 року ОСОБА_8 , передав ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 2500 (двох тисяч пятисот) доларів США, при цьому в попередньому договорі купівлі продажу було зазначено, що ОСОБА_6 , отримав після підписання договору грошові кошти в розмірі 5000 (пять тисяч) доларів США. Зазначення в договорі купівлі-продажу саме такої суми грошових коштів було мотивоване ОСОБА_8 , тим, що він себе страхує та бажає щоб в договорі було відображено ще і суму відсотків які має сплатити ОСОБА_6 .

На протязі наступних трьох місяців з моменту одержання грошових коштів ОСОБА_6 , виплатив ОСОБА_8 , грошові кошти в розмірі 1175 (однієї тисячі ста сімдесятипяти) доларів США. В подальшому в звязку зі скрутним матеріальним становищем ОСОБА_6 не зміг сплачувати грошові кошти ОСОБА_8 .. У звязку з чим ОСОБА_8 , почав вимагати від ОСОБА_6 , повернення вказаних грошових коштів, після чого запропонував ОСОБА_6 , зявитись до агенції нерухомості де працював ОСОБА_8 , що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 та підписати необхідні документи після чого ОСОБА_8 , залишить в спокої ОСОБА_6 , до того часу поки він не знайде грошових коштів необхідних для повернення боргу.

22 червня 2015 року нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу була повсвідчена довіреність якою ОСОБА_6 , уповноважив ОСОБА_8 , бути його представником у всіх необхідних підприємствах. Установах, організація, органах нотаріату, державної реєстрації речових прав на майно, органах БТІ, ЖРЕР, органах місцевого самоврядування та їх відділах з питань вчинення правочинів щодо користування та розпорядження (продажу, здачі в оренду, міни, обміну, іншого відчуження) на власний розсуд представника нерухомого майна що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житловим будинком та земельними ділянками.

08 вересня 2015 року нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , було посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір було укладено між продавцем ОСОБА_6 , від імені якого, на підставі довіреності діяв ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_4 . Предметом договору виступав житловий будонок за № 133, що знаходиться в селі Нижнє Солотвино Ужгородського району. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га., кадастровий номер :08:003:0069.

Продаж вказаного будинку вчинявся за ціною 44400 (сорок чотири тисячі чотириста) гривень 00 копійок. Згідно договору, сума повністю сплачена покупцем і отримана продавцем особисто, до підписання цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , користується двома рахунками, які відкриті в ПАТ КБ «Приватбанк» під № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . На вказані рахунки в період часу з 01.05.2015 по 01.01.2016 року окрім нарахувань по виплаті заробітної плати та пенсії інших грошових коштів не надходило.

Опис обєкту, який наведений в договорі купівлі-продажу, викликає сумніви, оскільки не відповідає фактичному плануванню домоволодіння, та розміщенню господарських та підсобних будівель, про що під час допиту вказав потерпілий ОСОБА_6 , так як ним було проведено ряд перепланувань.

Також відповідно до висновка експерта від 30.08.2019 №1093 ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером :08:003:0070 площею 31,03 сот. Для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 08.09.2015 могла становити 108 180, 66 грн.(сто вісім тисяч сто вісімдесять гривень 66 коп.)

А також відповідно до висновка експерта від 29.08.2019 №1092 ринкова вартість будинковолодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 08.09.2015 могла становити 673 407,0 грн.(шістсот сімседсять три тисячі чотириста сім грн. 00 коп.).

В даному випадку під об`єктами кримінально протиправних дій слід розуміти нерухоме майно, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки кадастровий номер :08:003:0069, та кадастровий номер :08:003:0070, оскільки згідно договору купівлі-продажу, згідно якого відбулось відчуження майна, його вартість становила 44400 (сорок чотири тисячі чотириста) гривень, що явно нижче ринкової вартості вказаного об`єкту нерухомості. До того ж, як було викладено вище, вказані грошові кошти ОСОБА_6 , передані не були, що свідчить про факт вчинення шахрайських дій відносно нього.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме житлового будинку, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Земельні ділянки кадастрові номера 2:08:003:00069 та 2:08:003:00070 згідно інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на праві приватної власності належать ОСОБА_4 .

Так, слідчий просить накласти арешт майно житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельні ділянки кадастрові номера: 2:08:003:00069 та 2:08:003:00070, які згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Клопотання слідчого обґрунтоване тим, що накладення арешту є необхідним з метою збереження речових доказів, встановлення ознак кримінального правопорушення, швидкого, повного та неупередженого розслідування вказаного кримінального правопорушення, а також запобіганням спробам його відчуження та перешкоджанню встановленню істини у вказаному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали подане слідчим клопотання, та просили його задовольнити.
Представник власника майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 заперечив проти поданого клопотання, про що надав письмові заперечення. Просив відмовити в задоволенні даного клопотання, так як таке є безпідставним та необґрунтованим.
Заслухавши пояснення слідчого, потерпілого, представника потерпілого, представника власника майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
В провадженні слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта ОСОБА_3 перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 27.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, а саме вчинення громадянином ОСОБА_8 відносно громадянина ОСОБА_6 шахрайських дій, що призвели до незаконного відчуження нерухомого майна, а саме будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належних ОСОБА_6 .

Згідно вимог ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Зокрема, заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Обгрунтовуючи вимоги поданого клопотання слідчий вказує на те, що під об`єктами кримінально протиправних дій слід розуміти нерухоме майно, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки кадастровий номер :08:003:0069, та кадастровий номер :08:003:0070, оскільки згідно договору купівлі-продажу, згідно якого відбулось відчуження майна, його вартість становила 44400 (сорок чотири тисячі чотириста) гривень, що явно нижче ринкової вартості вказаного об`єкту нерухомості. До того ж, як було викладено вище, вказані грошові кошти ОСОБА_6 , передані не були, що свідчить про факт вчинення шахрайських дій відносно нього.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме житлового будинку, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Земельні ділянки кадастрові номера 2:08:003:00069 та 2:08:003:00070 згідно інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на праві приватної власності належать ОСОБА_4 .

Згідно вимог ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Однак, слідчий суддя констатує, що слідчим в супереч вимог ст. 132 КПК України не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, що дає слідчому судді переконання по необхідність вжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно з огляду на наступне.
Представником власника майна ОСОБА_5 під час розгляду клопотання повідомлено, що обставини, викладені слідчим у внесено клопотанні були предметом розгляду цивільної справи Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебула № 308/4453/16-ц за позовом ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , з третьою особою без самостійних вимог Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання недійсними договорів, в підтвердження чого ОСОБА_5 надано суду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2016 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22.12.2016 року та постанову Верхового суду від 20.06.2019 року.
Так, слідчим суддею встановлено, що звертаючись до суду з цивільним позовом, ОСОБА_6 просив суд:
?визнати недійсною довіреність, видану 22 червня 2015 року ОСОБА_8 на представництво інтересів ОСОБА_11 , посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_12 і зареєстровану ним у реєстрі за №2764, з дня вчинення цього правочину.

?Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 08 вересня 2015 року між ОСОБА_6 , від імені якого договір підписаний ОСОБА_8 , та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстрований нею у реєстрі за №1124, з дня вчинення цього правочину.

?Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер :08:003:0069, розташованої в АДРЕСА_1 , укладений 08 вересня 2015 року між ОСОБА_6 , від імені якого договір підписаний ОСОБА_8 , та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстрований нею у реєстрі за №1125, з дня вчинення цього правочину.

?Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,3103 га, кадастровий номер :08:003:0070, розташованої в АДРЕСА_1 , укладений 08 вересня 2015 року між ОСОБА_6 , від імені якого договір підписаний ОСОБА_8 , та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстрований нею у реєстрі за №1126, з дня вчинення цього правочину.

Рішенням Ужгородського міськрайонно суду від 21.10.2016 року відмовлено в задоволенні даного позову, яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22.12.2016 року та постановою ВАС від 20.06.2019 року залишено без змін.

Окрім того, представником ОСОБА_5 додано під час розгляду клопотання заяву від 22.06.2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , з якої вбачається, що ОСОБА_6 сповіщає проте, що ОСОБА_8 повністю розрахувався з ним за нерухоме майно, розташоване за адресо: АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок,та належні до нього земельні ділянки:

¦земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер :08:003:0069, розташованої в АДРЕСА_1 ;

¦земельну ділянку, площею 0,3103 га, кадастровий номер :08:003:0070, розташованої в АДРЕСА_1 .

Згідно вимог ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України:
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається із п.2.6 Узагальнення ВССУ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
З огляду на вищевикладене, з`ясувавши всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, враховуючи, що слідчим не доведено необхідність накладення арешту на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження чи або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, оскільки жодної підозри у даному кримінальному провадженні на момент розгляду клопотання не оголошено, слідчий суддя констатує, що обставини, зазначені слідчим в даному клопотанні та надані слідчому судді докази в їх обґрунтування, не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції можна подати протягом п`яти днів з дня її проголошення (особою, яка не була присутньою на оголошенні протягом п`яти днів з дня отримання її копії).

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду: ОСОБА_1