Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/545/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 367 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2019 року, якою скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2013 року, у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:

Представник заінтересованої особи ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_10 від 31 січня 2013 року.
В обґрунтування зазначив те, що арешт застосований під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 364 КК України з метою запобігання відчуження цього майна та запобігання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Під час вирішення питання про накладення арешту ОСОБА_9 присутнім не був, про прийняте рішення його не сповістили. На даний час кримінальне провадження, в межах якого був накладений арешт на майно ОСОБА_9 закрите, проте питання про скасування цього арешту не вирішене.
За наслідком розгляду клопотання суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення вказаного клопотання та скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2013 року, у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 .
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що кримінальне провадження закрито, необхідність у запобіганні подальшого відчуження цього майна відпала, питання про зняття арешту вирішено не було, що позбавляє заявника можливості реалізувати права власника, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вищевказаного клопотання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення клопотання про зняття арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення керувався ст. 174 КПК України, якою встановлено наступне:

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, скасування арешту у кримінальному провадженні здійснюється до закриття кримінального провадження, або під час його закриття, а не після винесення ухвали про закриття.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.05.2019р. по справі № 372/2904/17-ц спори щодо зняття арешту з майна накладеному по кримінальному провадженні, яке закінчене, здійснюється в межах юрисдикції.

Таким чином, розгляд клопотання про зняття арешту після закриття кримінального провадження з порушенням норм матеріального та процесуального права, також суперечить вищевказаній позиції Верховного Суду від 15.05.2019 р. по справі № 372/2904/17-ц.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , представника третьої особи адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Задовольняючи клопотання про скасування арешту майна, суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався, оскільки врахована сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону та встановлено належні правові підстави для прийняття вказаного рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження в провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувало кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000020 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2016 року ОСОБА_12 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього в цій частині закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України; ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього в цій частині закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Згідно обвинувального акту, який був складений 01 листопада 2018 року прокурором Світловодського відділу Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , погоджений першим заступником керівника Знам`янської місцевої прокуратури радником юстиції ОСОБА_14 , обвинувачення, висунуте ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 364 , ч. 2 ст. 364 , ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 364 , ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України згідно обвинувального акту від 27 червня 2013 року змінене на ч. 2 ст. 367 КК України шляхом зменшення його обсягу та зміни кваліфікації.

Так, обвинувачення по епізодам за ч. 1 ст. 364 КК України (потерпілий ОСОБА_8 ) та за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України виключене з обвинувачення , а обвинувачення за ч. 2 ст. 364 КК України змінене на ч. 2 ст. 367 КК України.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2019 року ОСОБА_12 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України; ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Оскільки прокурор відмовився підтримувати обвинувачення ОСОБА_11 у скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 364 КК України, потерпілий ОСОБА_8 скористався своїм правом, передбаченим ч.ч. 2, 3 КПК України та висловив власну згоду підтримувати це обвинувачення у суді.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2019 року ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Під час досудового розслідування в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України ( в подальшому епізод перекваліфікований на ч. 1 ст. 364 КК України) ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2013 року був накладений арешт, у вигляді заборони на відчуження, квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 . Підставою для накладення арешту було зазначено запобігання подальшого його відчуження.

Задовольняючи клопотання про зняття арешту накладеного ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2013 року, у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував, що кримінальне провадження закрите, необхідність у запобіганні подальшого відчуження цього майна відпала, питання про зняття арешту вирішено не було, що позбавляє заявника можливості реалізувати права власника, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів та зазначає наступне.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Разом з тим при зверненні до практики ЄСПЛ (справа «Марченко М.В. проти України») у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; повинно йтися про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру, щоб спір був дійсним та серйозним і щоб предмет провадження напряму стосувався відповідного права цивільного характеру.

Як убачається з матеріалів справи, представник заінтересованої особи адвокат ОСОБА_7 в обґрунтування клопотання про зняття арешту зазначив, що ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно, у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 . Даний арешт майна застосований під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 364 КК України з метою запобігання відчуження цього майна та запобігання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

На час звернення до суду з клопотанням про зняття арешту кримінальне провадження, в межах якого був накладений арешт на майно ОСОБА_9 закрите, проте питання про скасування цього арешту не вирішене.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України).

У частинах першій-третій статті 170 КПК України закріплено, що Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно з частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно(частина друга статті 174 КПК України).

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частини третя та четверта статті 174 КПК України).

Зазначені вимоги узгоджуються з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто, чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження.

Таким чином, доводи, наведені у апеляційній скарзі ОСОБА_8 , що розгляд клопотання про зняття арешту після закриття кримінального провадження здійснено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки на його думку скасування арешту після закриття кримінального провадження не може бути здійснено - є безпідставними.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Зокрема такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17 (провадження № 14-119цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц (провадження № 14-366цс18) та від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц (провадження № 14-418цс18).

Доводи апеляційної скарги про те, що питання зняття арешту має вирішуватись в межах цивільного позовного провадження колегія суддів не приймає до уваги з підстав, що наведені вище. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки ВП ВС, відображені у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц стосуються інших правовідносин, а тому не можуть бути застосовані під час розгляду даної справи.

Колегія суддів зазначає, що кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Разом з цим, публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження, з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Отже, рішення про скасування арешту майна, у межах кримінального провадження, після закриття справи є безспірним й безальтернативним з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання та скасував арешт, накладений ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2013 року, у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 .

Згідно із частиною першою статті 407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 407 ЦПК України її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2019 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2