Справа № 761/7897/18
Провадження №1-кп/761/824/2019
В И Р О К
Іменем України
08 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 420 171 011 000 003 97 від 12.12.2017, у якому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жовтневе Попільнянського району Житомирської області, громадянин України, українець, перебуває у шлюбі, з середньою спеціальною освітою, працює на посаді водія ТОВ «Кийтранс-2005», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , не судимий,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин у сфері безпеки дорожнього руху за таких обставин.

Водій ОСОБА_8 , 08.12.2017, близько 08.50 год., керуючи пасажирським автобусом марки «Атаман А-092Н6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ «Кийтранс-2005», рухався маршрутом № 223 вулицею І. Турчина, поблизу будинку № 17 у м. Києві, зі сторони вул. Ак. Туполєва у напрямку вул. Стеценка. Зупинившись на зупинці громадського транспорту «вул. І.Турчина», під час посадки пасажирів проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим порушив п. 1.5 та 2.3 б) ПДР України, не вживши заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, з відкритими задніми дверима розпочав рух, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, тим самим порушив п. 10.1 та 21.4 ПДР України.
Внаслідок вищеописаних дій обвинуваченого із задніх дверей керованого ОСОБА_8 автобусу, навпроти будинку № 11 вул. І.Турчина у м. Києві сталося падіння пасажира ОСОБА_7 , який в момент початку руху знаходився у салоні вказаного транспортного засобу.
Через проявлену водієм ОСОБА_8 злочинну необережність, внаслідок порушення ним правил безпеки дорожнього руху пасажиру ОСОБА_7 спричинено тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді забою головного мозку з геморрагічними крововиливами в лівій скроневій і в правій тім`яній ділянках голови.

Під час руху ОСОБА_8 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зокрема:

- п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3 б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 21.4 ПДР України водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи допитаним під час судового розгляду, своєї вини не визнав, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 вважав таким, що не підлягає задоволенню. Суду пояснив, що 08.12.2017, близько 09.00 год. він керував пасажирським автобусом марки «Атаман-092Н6», рухався маршрутом № 223 проїзною частиною вулиці Туполєва у напрямку Південного вокзалу у м. Києві. Він зупинив свій транспортний засіб на зупинці «вул. І. Турчина», до салону зайшло багато пасажирів, потерпілого серед них він не бачив. В автобусі на той час перебувало близько 50 людей. Закінчивши посадку пасажирів, він закрив двері та розпочав рух. Проїхавши відстань 10-15 м, він почув крик чоловіка, що відчинилися двері. Подивившись у дзеркало та переконавшись, що двері, дійсно, відкриті, закрив їх та продовжив рух. Приблизно через 200-250 м його наздогнав велосипедист та повідомив, що з керованого обвинуваченим автобуса випав пасажир. ОСОБА_8 , залишив транспортний засіб та повернувся до потерпілого, який на той час лежав на дорозі. За твердженням обвинуваченого, він не бачив, як випав потерпілий, також ніхто з пасажирів, що на той час перебували у салоні, не говорив, що з автобуса випала людина. Зі свого досвіду обвинуваченому відомо, що інколи в автобусі відкриваються двері, це відбувається через спрацювання системи безпеки. На момент, коли він розпочав того дня рух, він не дивився на розташовані на місці водія світлові покажчики стану закриття дверей, оскільки цих покажчиків майже не видно.
Як вважав обвинувачений, його автобус могли переплутати з іншим, а крім того, система закривання дверей не є досконалою, що могло призвести до їх самостійного відкриття.
Вважаючи себе невинуватим, ОСОБА_8 просив суд відмовити у задоволенні цивільного позову.
Суд критично оцінює доводи обвинуваченого, оскільки вони мають суперечливий характер, є непослідовними, спростовуються сукупністю інших, досліджених судом доказів.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 08.12.2017, приблизно о 09.00 перебував на зупинці громадського транспорту. Коли під`їхав автобус 223-го маршруту, він одним з останніх зайшов до салону, скориставшись задніми дверима, за ним нікого з пасажирів не було. До дверного отвору він стояв спиною, на відстані близько 20 см. Перед собою потерпілий однією рукою тримав рюкзак, в іншій руці був гаманець. Передавши плату за проїзд, він відчув, що автобус зрушив з місця, при цьому різко змінив напрямок руху вліво. Внаслідок такого маневру потерпілого силою інерції потягло назад, руки були зайняті рюкзаком та гаманцем, тому він не зміг вхопитися за поручні. Потерпілий очікував, що зможе впертися спиною у двері, однак боковим зором побачив, що двері відкриті. Через це він випав з салону та втратив свідомість.
Потерпілий ОСОБА_7 наполягав на своїх позовних вимогах, вважаючи, що саме водій ОСОБА_8 , як винна особа, а не його роботодавець, має компенсувати завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду.
Свідок ОСОБА_10 повністю підтвердила показання потерпілого, пояснивши суду, що в день, час та місці, які зазначені у цьому вироку, вона зупинилася на своєму автомобілі за автобусом маршруту № 223, який стояв на зупинці. До салону автобуса зайшли приблизно троє пасажирів та потерпілий. Коли вказаний транспортний засіб розпочав рух, вона рушила за ним на відстані 10-15 м. Свідок бачила та категорично наполягала на тому, що залишилися не закритими задні дверцята, стулки яких під час руху автобусу були розташовані перпендикулярно кузову. Проїхавши приблизно 200 м, автобус зробив різкий маневр вліво і в цей час з задніх дверей спиною вперед випав потерпілий. Автобус продовжив рух, свідок зупинилася та попросила водія, який їхав за нею, наздогнати автобус. Через деякий час водій останнього пішки прийшов на місце події.
Гр. ОСОБА_11 , будучи допитана судом як свідок, показала, що 08.12.2017 вона йшла тротуаром по вул. Ак.Туполєва. У попутному напрямку проїхав автобус 223-го маршруту з відчиненими задніми дверима, що її дуже здивувало, при цьому відстань до зупинки, від якої від`їхав цей автобус, була приблизно 100 м. У салоні вона бачила, що спиною до дверей стоїть парубок у чорній куртці. Коли вона пройшла ще метрів 200, вона побачила, що на дорозі лежить зазначений хлопець, який був без свідомості.
Вина ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого правопорушення підтверджується як показаннями потерпілого та свідків, так і об`єктивними даними, зокрема, висновками судових експертів.
Так, відповідно до висновку судово-медичного експерта Київського обласного бюро СМЕ ОСОБА_12 від 12.02.2018 № 14/Е у ОСОБА_7 мали місце пошкодження у вигляді забою головного мозку з геморрагічними крововиливами в лівій скроневій і в правій тім`яній ділянках; садна лобної ділянки голови, забій правої китиці, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Доводи сторони захисту щодо недоліків системи інформування водія щодо стану дверей спростовуються висновком судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_13 від 13.02.2018 № 12-1/236.
Зокрема, на момент огляду автобуса «АТАМАН А-092Н6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , системи інформування водія щодо стану зачинених дверцят зазначеного транспортного засобу встановлено, що при натисненні на кнопку електроприводу (зачинити дверцята), притримуючи при цьому задні дверцята відчиненими спостерігається сигналізація кнопки, яка інформує, що вказані дверцята не зачинені. Також при будь-яких відчинених дверцятах спостерігається сигналізація контрольної кнопки електроприводу, яка інформує про режим усіх дверей. У разі відчинених дверцят досліджуваний автобус при натисканні на педаль газу розпочинає рух.
Вказане свідчить, що система інформування водія щодо стану неповністю зачинених дверцят знаходиться у працездатному стані.
Допитаний судом судовий експерт ОСОБА_13 підтвердив зазначений висновок.
Суд у відповідності до положень ст. 94 КПК за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов переконання, що вина ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом.

Дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України стороною обвинувачення кваліфіковані правильно, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_8 раніше не засуджувався, за місцем роботи ТОВ «Кийтранс-2005» характеризується позитивно.

Обставини, які відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлені.

При призначенні покарання суд у відповідності зі ст.65 КК враховує обставини скоєння злочину, характер та ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_8 .

За сукупністю обставин вчинення злочину, його ступеню тяжкості, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів застосування до останнього покарання у виді обмеження волі у межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Приймаючи до уваги очевидність порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, який віднесений до таких, що вчинені з необережності, особу обвинуваченого, який є соціально адаптованою особою, займається суспільно-корисною діяльністю, його вік, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Як встановлено судом, власником пасажирського автобусу «Атаман А-092Н6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ТОВ «Кийтранс-2005», тобто на підставі права власності володіє джерелом підвищеної небезпеки.

З ТОВ «Кийтранс-2005» обвинувачений ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованих йому дій перебував у трудових відносинах.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У силу ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Отже, шкода, завдана працівником під час виконання трудових обов`язків, має бути відшкодована юридичною особою, з якою заподіювач перебував у трудових відносинах.

Таким чином, саме власник транспортного засобу ТОВ «Кийтранс-2005», який одночасно є працедавцем обвинуваченого ОСОБА_8 , чиїми діями спричинена шкода, може бути належним відповідачем за цивільним позовом потерпілого.

Вимога про стягнення саме з обвинуваченого на користь потерпілого коштів у рахунок відшкодування завданої останньому матеріальної та моральної шкоди не ґрунтується на законі, через що у задоволенні цивільного позову потерпілого має бути відмовлено.

Розмір процесуальних витрат на проведення судової експертизи становить 1716, 00 грн., які у силу ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 286 , ст. 65, 75, 76 КК України, ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 ( два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Вирок у частині позбавлення ОСОБА_8 права керування транспортними засобами підлягає реальному виконанню.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати у розмірі 1716 ( одна тисяча сімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1