Номер провадження: 11-кп/813/1788/19
Номер справи місцевого суду: 520/2146/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, п.п. 2,9 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0002578, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2016 року,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносноОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень,передбачених ч. 4 ст.152, п.п. 2,9 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0002578, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2016 року.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкція за вчинення найтяжчого з яких передбачає можливість призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі, обвинувачений офіційно не одружений, офіційно не працював, ніде не навчається, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, докази у даному кримінальному провадженні ще не досліджені судом в повному обсязі, а тому є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані.

Зміст вимог апеляційної скарги.
На дану ухвалу захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , та звільнити обвинуваченого з під варти в залі суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції без письмового клопотання прокурора продовжив строк тримання під вартою, неналежно оцінив наявність ризиків, оскільки з моменту останнього продовження строків тримання під вартою змінилися деякі обставини. ОСОБА_9 має алібі, яке доводить його повну невинуватість. Має батька, мати, рідних братів, має постійне місце проживання, до моменту затримання постійно працював, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, цивільних позовів у справі не заявлялося.

Також вказує, що обвинувачений не вчиняв жодних спроб переховуватися від органів слідства та суду, не може знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчено, допитано вже всіх свідків сторони обвинувачення. Також прослався на стан здоров`я ОСОБА_9 , який на його твердження є вкрай поганим.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; перевіривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Відповідно до п.13 ч.1ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
Тобто, апеляційний суд, на даній стадії, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, оскільки питання щодо доведеності винуватості особи має бути встановлено за результатами судового розгляду та оцінки всіх доказів в їх сукупності.

Щодо доводів апеляційної скарги.
І. Щодо неправомірності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою за відсутністю клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_7 посилається на незаконність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 за відсутністю клопотання прокурора та зазначає, що положення ч. 3 ст. 331 КПК України є неконституційними посилаючись на Рішення Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року відповідно до якого суд не може ініціювати питання про продовження строку тримання під вартою, оскільки в такий спосіб порушується принцип змагальності.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника з огляду на те, що зазначене Рішення Конституційного суду України стосується вимог ст. 315 КПК України, якими передбачено вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, в тому числі щодо запобіжного заходу, обраного обвинуваченому на стадії досудового розслідування.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
З аналогічних підстав апеляційний суд визнає безпідставними посилання захисника на Постанову Верховного Суду від 12.09.2018 року по справі №523/6472/14-к, в тому числі і з огляду на те, що з урахуванням вимог ч.3 ст.331 КПК України, районний суд був зобов`язаний вирішити питання про доцільність продовження строку дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу.
Твердження захисника про те, що суд в ухвалі безпідставно зазначив про подання прокурором клопотання, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки відповідно звукозапису фіксації судового процесу, районний суд, виконуючи вимоги ч.3 ст.331 КПК України лише з`ясовував думку прокурора, а не розглядав клопотання прокурора у розумінні положень ст. 199 та ч. 1 ст. 331 КПК України.
При цьому, районний суд забезпечив право сторони захисту висловити свою позицію щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, що свідчить про дотримання судом принципу змагальності сторін.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про невмотивованість ухвали суду в частині неврахування даних про особу обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_7 посилається на неврахування судом особи обвинуваченого, який до затримання працював, його репутацію, міцність соціальних зв`язків, того факту що останній має родину та є єдиним годувальником у сім`ї, а також не врахував його стан здоров`я, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 хворіє на туберкульоз, в зв`язку з чим потребує відповідного лікування.
Доводи захисника в цій частині апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки в матеріалах справи такі відомості відсутні та стороною захисту не надані.
Разом з тим, прокурор посилається на те, що обвинувачений до затримання не працював, його родина існує за рахунок соціальних виплат, а тому обвинувачений не є єдиним годувальником родини.
Доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 прокурор спростовуються довідкою Філії ДУ «Центру Охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Одеській області від 27.05.2019 року №384.

ІІІ. Щодо доводів про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 районний суд врахував дані про особу обвинуваченого, які, на думку суду, вказують на наявність доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, та ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, скоєного відносно неповнолітньої особи, в результаті якого настала смерть потерпілої, за яке законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі. За таких умов, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Апеляційний суд не може не погодися з доводами сторони захисту про те, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 злочину не може бути підставою для застосування, обрання та продовження запобіжного заходу, про що неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, однак враховуючи обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину та його наслідки - смерть неповнолітньої особи, вважає доводи захисника в частині відсутності підстав для продовження строку тримання під вартою необґрунтованими, оскільки у даному випадку та на даній стадії судового розгляду тримання під вартою підозрюваного є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
При цьому, апеляційний суд також враховує положення ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На підтвердження відсутності ризику можливого впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, захисники посилаються на те, що свідки обвинувачення вже допитані судом, але ці доводи є безпідставними оскільки сторона захисту не спростувала доводи прокурора у даному кримінальному провадженні триває судовий розгляд, та судом все ж таки не допитані всі свідки по справі.
Приймаючи до уваги викладене, апеляційний суд погоджується з тим, що на даній стадії судового розгляду, не виключений ризик впливу обвинуваченого на свідків.
Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризику можливого вчинення обвинуваченим нового злочину, оскільки він, по своїй суті є припущенням, але його відсутність не впливає на законність оскаржуваної ухвали з урахуванням існування інших ризиків.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що ризики у даному кримінальному провадженні, передбачені ст. 177 КПК України, на теперішній час не зменшилися, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині, суд визнає необґрунтованими.
Зважаючи на те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, врахувавши всі обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд обґрунтовано розглянув питання продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою та враховуючи суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів приходить до висновку, що продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 є виправданим, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.
Разом з цим, проаналізувавши надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , пояснення обвинуваченого та його захисників, які пояснили, що справа розглядається тривалий час ще з 2017 року, а також пояснення прокурора, щодо причин тривалого розгляду справи в районному суді, апеляційним судом встановлено, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, та вважає за необхідне звернути увагу районного суду на неухильне дотримання районним судом вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, п.п. 2,9 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0002578, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2016 року строком до 03.01.2019 року залишити без змін.
Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4