Номер провадження: 11-кп/813/1493/19
Номер справи місцевого суду: 521/897/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участі прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 її захисника ОСОБА_10 ,
представника ДУ «ЧВК (№ 74)» ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2019 року, якою стосовно:

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єрмак Павлоградської області респ. Казахстан, громадянки України, не заміжньої, не працюючої, із середньою освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 25.09.2014 року Устинівським райсудом Кіровоградської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, яка відбуває покарання за вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2016 р. за ч. 2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі, яка відбуває покарання в ДУ «Чорноморська виправна колонія (№ 74)»
- відмовлено в умовно достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» (далі по тексту ЧВК) ОСОБА_12 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_9 .
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив в ухвалі, що до засудженої неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення від покарання у зв`язку з тим, що вона сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довела своє виправлення. При цьому, суд врахував дані про поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання та те, що засуджена раніше вже звільнялась умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробила і знову вчинила злочини, хоча ОСОБА_9 на час розгляду клопотання відбула більше 3/4 строку призначеного судом покарання, що є однією з формальних підстав для умовно-дострокового звільнення.
З наданих до суду першої інстанції характеристики на засуджену та інших документів випливає, що ОСОБА_9 до відмови судом в умовно-достроковому звільненні характеризувалась позитивно, в роботі проявляла старання, за сумлінну поведінку та ставлення до праці отримала 1 заохочення, але після відмови ставлення до роботи та поведінка погіршились, засуджена декілька разів заслуховувалась на засіданні дисциплінарної комісії установи, допустила порушення режимних вимог, за що отримала 1 стягнення.

Оцінивши всі дані про особу засудженої та про її поведінку під час відбування покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання не містить переконливих даних про те, що процес виправлення засудженої досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 зазначила, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції з наступних підстав:

- при прийнятті рішення судом першої інстанції не було досліджено подані докази у повному обсязі, адже суд не взяв до уваги характеристику ДУ «ЧВК (№ 74)» від 27.12.2018 р., а саме щодо сумлінного ставлення засудженої ОСОБА_9 до праці, наявності заохочення, дотримання режимних вимог, відсутності стягнень, ввічливого ставлення до персоналу установи;

- поза увагою суду залишилось те, що доводи, наведені в характеристиці ДУ «ЧВК (№ 74)» від 22.08.2019 р., де вказано, що ОСОБА_9 змінила своє ставлення та поведінку у гірший бік після відмови в умовно-достроковому звільненні є надуманими, безпідставними та упередженими, натомість, засуджена прагне опанувати професію пекаря, відвідує заняття, реалізовує програму «Професія», закінчує навчальний центр та отримує спеціальність, що свідчить про її бажання стати на шлях виправлення;

- характеристика, надана до суду першої інстанції у серпні 2019 року, майже повністю повторює характеристику, яка надана у січні 2019 року, за винятком одного стягнення, яке було накладено через нібито відмову засудженої виконувати покладені на неї обов`язки;

- суд 1-ої інстанції проігнорував той факт, що ОСОБА_9 було поміщено на одну добу до дисциплінарного ізолятору за невиконання вимоги співробітника установи прибрати робоче місце іншої засудженої, що не відповідає критеріям законності та є грубим порушенням вимог КВК України, упередженим ставленням з боку працівників колонії, порушенням прав засудженої;

- суд не врахував, що на даний час в родині ОСОБА_9 сталося лихо, а саме захворіла дитина, що не може не відображатись на емоційному стані матері, адже засуджена не має можливості допомогти власній дитині.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник просить переглянути рішення суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до припису п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
При цьому ч. 3 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
В свою чергу, положення ч.ч. 1 та 2 ст. 81 КК Ураїни встановлюють, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Так, як вбачається із матеріалів провадження, суду першої інстанції була надана характеристика засудженої та витяг з протоколу №50 засідання комісії ДУ «ЧВК (№74)» по розгляду матеріалів на умовно-дострокове звільнення згідно зі ст. 81, 107 КК України від 27.12.2018 р. (а.с. 3-6), з яких вбачається, що засуджена ОСОБА_9 характеризується позитивно, не має стягнень та має одне заохочення, працевлаштована, виконує законні вимоги, дотримується правомірних відносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, а отже комісія одноголосно вирішила задовольнити в направленні справи до суду стосовно умовно-дострокового звільнення засудженої як такої, що довела своє виправлення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.05.2019 р. ухвала Малиновського райсуду м. Одеси від 20.02.2019 р. про відмову в задоволенні клопотання ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_9 була скасована та призначено новий розгляд у тому ж суді першої інстанції.

Адміністрацією ДУ «ЧВК (№74)» була надана інша характеристика засудженої від 22.08.2019 р. (а.с. 52-54), з якої випливає, що після відмови судом в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_9 змінила ставлення до роботи в гірший бік, з персоналом установи не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення, а також отримала 1 стягнення, а саме в категоричній формі відмовилась виконувати покладені на неї обов`язки (а.с. 55).

До того ж, зі змісту вищезазначеної характеристики випливає, що засуджена зверталась до адміністрації колонії з клопотанням про умовно-дострокове звільнення із застосуванням ст. 101 КВК України, ст. 81,82 КК України, проте на засіданні від 28.02.2019 р. їй було відмовлено як такій, що не довела свого виправлення.

Водночас, з матеріалів справи випливає, що ОСОБА_9 була засуджена за вчинення злочину середньої тяжкості та на день подачі клопотання відбула більш ніж 1/2 строку покарання, тобто вона формально має право, за законом, на умовно-дострокове звільнення.

Згідно зі ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України), виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків.

Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

На запит Одеського апеляційного суду начальником ДУ «ЧВК (№74)» була надана характеристика засудженої ОСОБА_9 станом на 25.11.2019 р. (а.с. 91-93), відповідно до якої засуджена проявляла старання до оволодіння професією пекаря; дотримувалась правил техніки безпеки в роботі, до роботи ставилась задовільно; мала деякі зауваження з боку персоналу, проте одразу ж усувала виявлені недоліки; за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 1 заохочення; після відмови судом у застосуванні умовно-дострокового звільнення своє ставлення до роботи змінила в гірший бік; на заходи виховного характеру реагує, проте належних позитивних висновків не робить; дотримується правил носіння встановленої форми одягу та розпорядку дня установи; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи; не допускає порушень вимог пожежної безпеки; внаслідок реалізації участі в програмі «Професія» у 2019 р. закінчила державний навчальний заклад Чорноморський навчальний центр №74 та отримала спеціальність «кравець»; вину у скоєному визнає повністю.

Окрім того, відповідно до довідки начальника відділення СПС ОСОБА_13 (а.с. 94), 29.05.2019 р. до засудженої ОСОБА_9 було застосовано стягнення оголошена догана за відмову виконувати покладені на неї обов`язки в категоричній формі, проте в судовому засіданні апеляційного суду представник ДУ «ЧВК №74» ОСОБА_11 зазначила, що у зв`язку із тим, що з моменту накладення стягнення пройшло більше ніж півроку, засуджена відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України вважається такою, що стягнень не має.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що засуджена ОСОБА_9 , згідно характеристики, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2002 та 2009 р.н., а також матір 1963 р.н., з якими підтримує стосунки шляхом телефонних розмов.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд апеляційної інстанції, з огляду на приписи ст. 6 КВК України, не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, доходить висновку, що засуджена своє виправлення довела, тому до неї може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив в умовно-достроковому звільненні засудженої від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи захисника щодо незаконного утримання засудженої в дисциплінарному ізоляторі у зв`язку з тим, що суд не має повноважень розглядати оскарження дій працівників кримінально-виконавчої служби, адже відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені лише судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції.

Посилання сторони захисту на те, що на теперішній час в родині засудженої сталось лихо, зокрема, захворіла дитина, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що такі твердження матеріалами провадження не підтверджуються.

Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції як така, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання начальника ДУ «ЧВК №74» та звільнення засудженої ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 532, 537-539 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженої ОСОБА_9 - задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2018 року, якою стосовно ОСОБА_9 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання начальника ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» ОСОБА_12 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 , засуджену вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2016 р. умовно-достроково на невідбутий строк.

Засуджену ОСОБА_9 звільнити з ДУ «Чорноморська виправної колонії №74» негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4