Справа № 138/2748/18
Провадження №11-кп/801/1168/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000614 від 14.09.2018,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, працюючого робітником ФГ «Лан-Тропове», раніше неодноразово судимого, зокрема:
-22.10.2015 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст.263, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
-14.04.2016 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років позбавлення волі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2018 частину невідбутого покарання замінено на 1 рік 3 місяці 16 днів виправних робіт з утриманням 20% заробітку,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_7 вирішено відраховувати з дня його затримання на виконання вироку суду.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання, заборонивши відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу суду та зобов`язавши його прибувати на виклики суду та службової особи Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, яка виконуватиме вирок.
Також судовим рішенням вирішені питання речових доказів та понесених процесуальних витрат.
Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 в 1992 році (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на території АР Крим в м.Керч у невстановленої досудовим розслідуванням особи чоловічої статі, шляхом купівлі незаконно, умисно, придбав обріз гвинтівки, патрони калібру 7,62 мм (10 штук), малокаліберні патрони калібру 5,6 мм (158 штук), патрони до пістолета ПМ калібру 9х18 мм (24 штуки), які в подальшому перевіз та умисно зберігав без передбаченого законом дозволу на території садиби по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , приблизно в 2009-2014 роках (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) на ринку в м. Вінниця незаконно придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи чоловічої статі мисливську рушницю, яку перевіз та умисно зберігав без передбаченого законом дозволу на території садиби по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 .
Крім того, на початку 2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи у м.Вінниця, на одному із ринків у невстановленої досудовим розслідуванням особи чоловічої статі незаконно придбав шляхом купівлі 10 патронів до мисливської рушниці 16 калібру, які також умисно зберігав без передбаченого законом дозволу по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 .
Під час проведення 24.09.2018, на підставі ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду №138/2661/18 від 22.09.2018, обшуку території садиби АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на матір ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , 1941 року народження, ОСОБА_7 в присутності понятих показав працівникам поліції місце, де він зберігає вказані вище патрони та обріз гвинтівки, які вилучено працівниками поліції з кухні вказаного будинку та в присутності його і понятих опечатано до спецпакетів.
Згідно висновку експерта №319 від 27.09.2018 обріз, вилучений 24.09.2018 в ході санкціонованого обшуку в садибі АДРЕСА_1 у ОСОБА_7 , є нестандартною нарізною вогнепальною зброєю: обрізом гвинтівки, виготовленим саморобним способом з деталей гвинтівки конструкції Мосіна № НОМЕР_1 (затвор, ствол) 2510 (кришка магазину), шляхом вкорочення ствола до залишкової довжини 330 мм та вкорочення ложа. Даний обріз придатний для стрільби; 202 (двісті два) патрони, вилучені під час обшуку вказаної садиби, є бойовими припасами, з яких: 10 (десять) патронів є бойовими припасами до мисливської вогнепальної зброї: мисливськими патронами 16 калібру, придатними для стрільби; 10 (десять) патронів є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї: гвинтівочними патронами калібру 7,62х53 мм, призначеними для стрільби з гвинтівок та карабінів конструкції Мосіна, ручних кулеметів Дегтярьова, снайперських гвинтівок Драгунова (СВД) та іншої зброї під даний патрон, придатними для стрільби та мають достатню вражаючу здатність; 24 (двадцять чотири) патрони є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї: пістолетними патронами калібру 9х18 мм, призначеними для стрільби з пістолетів конструкції Макарова «ПМ» та Стечкіна «АПС», придатними для стрільби, виготовленими на заводі м.Юрюзань, 1987 року випуску; 158 (сто п`ятдесят вісім) патронів є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї: малокаліберними спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеними для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок моделей «ТОЗ 8», «ТОЗ 8М», «ТОЗ 11», «ТОЗ 99», «ТОЗ -17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, 108 (сто вісім) патронів з яких придатні для стрільби, 50 (п`ятдесят) патронів не придатні для стрільби, у зв`язку розкладанням ініціюючого складу.
Таким чином, ОСОБА_7 в порушення вимог п.п.8.1, 8.9, 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, умисно придбав та зберігав вогнепальну зброю і бойові припаси без дозволу, передбаченого законом.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, як придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційний суд вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року щодо нього скасувати та ухвалити новий вирок, з обранням йому покарання шляхом застосування ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 263 КК України, а саме до виправних робіт за місцем його роботи в ФГ «Лан-Тропове».
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, на його думку, вийшов за межі висунутого йому обвинувачення, оскільки не зазначив у вироку відповідно до висунутого йому згідно обвинувального акта обвинувачення, встановлених обставин, які пом`якшують його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що в ході досудового розслідування не встановлено обставин, які обтяжують його покарання. Окрім того, суд не в повній мірі врахував, що він повністю визнав свою вину у вчиненому злочині та щиро розкаявся у вчиненому, своєю поведінкою активно сприяв в установленні об`єктивної істини по справі та стадії досудового слідства, добровільно видав працівникам поліції зброю та патрони, не було враховано висновок Могилів-Подільського МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області про можливість його виправлення без обмеження або позбавлення волі, не в повній мірі враховані його позитивні характеристики, перебування на його утриманні важко хворої престарілої матір`ї, а також його хворобу. Судом також не було враховано клопотання (звернення) трудового колективу ФГ «Лан-Тропове» про пом`якшення йому покарання.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю, а вирок суду першої інстанції без змін.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що, на його думку, призначене йому покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину і його особі, не було враховано судом встановлених на досудовому слідстві обставин, як пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також не в повній мірі врахував інші обставини щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину та які характеризують його особу і клопотання трудового колективу.
Відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у пунктах, 4,5,6 Постанови Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 (зі змінами), виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку. Абзац перший пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 8 від 12.06.2009 \
Судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК (2341-14) перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.
Вирішуючи питання про наявність такої пом`якшуючої обставини, як з`явлення із зізнанням, суди повинні перевіряти, чи були подані до органів розслідування, інших державних органів заява або зроблене посадовій особі повідомлення про злочин (у будь-якій формі) добровільними і чи не пов`язано це з тим, що особа була затримана як підозрюваний і, будучи викритою, підтвердила свою участь у вчиненні злочину.
Якщо у справі, порушеній за фактом вчинення злочину, не встановлено, хто його вчинив, добровільні заява або повідомлення особи про вчинене нею мають розглядатись як з`явлення із зізнанням. Аналогічно розцінюється заява особи, притягнутої до кримінальної відповідальності, про вчинення нею іншого злочину, про який не було відомо органам розслідування.
За сукупності вчинених злочинів з`явлення із зізнанням має враховуватись як обставина, що пом`якшує покарання при призначенні останнього за злочин, у зв`язку з яким зроблено це зізнання.
Наведений у ч. 1 ст. 67 КК (2341-14) перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 67 КК (2341-14) суд, установивши наявність зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 ч. 1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання. Обставини, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5, 8, 11, 13 ч. 1 ст. 67 КК, суд залежно від конкретних обставин справи (зокрема, за відсутності зв`язку якоїсь із названих у цих пунктах обставин зі злочином) вправі не визнати обтяжуючими, навівши у вироку відповідні мотиви.
Колегія суддів переконана, що вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Зокрема, вирішуючи питання про визначення виду та міри покарання ОСОБА_7 , судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, встановлені судом обставину, яка пом`якшує його покарання, а саме хворобливий стан здоров`я його та матері, яка з ним спільно проживає, а також обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, оскільки він, маючи судимість за умисний злочин, вчинив новий умисний злочин. Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалідом не є, хоч хворіє на ішемічну хворобу серця та супутні захворювання, є працездатним і працює, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно, розлучений, проживає з престарілою хворою матір`ю. Окрім того, судом першої інстанції враховано і те, що ОСОБА_7 6 разів притягувався до кримінальної відповідальності, при цьому дві судимості у нього не погашені, в тому числі за аналогічний злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України, останнє покарання відбув лише 26.07.2019.
Таким чином колегія суддів не може погодитись з викладеними вище доводами апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки, суд першої інстанції враховуючи також і висновок, викладений в досудовій доповіді органу пробації, вірно не вбачав об`єктивних підстав для застосування вимог як ст.69 КК України, так і ст.75 КК України, тому дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства. Суд у своєму рішенні правильно зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 , розуміючи, що зберігання зброї і боєприпасів є протиправним, оскільки в 2015 році він засуджувався за аналогічний злочин, належних висновків не зробив і вперто продовжував протиправну діяльність, зберігаючи і надалі придбану ще кілька десятирічь тому зброю і значну кількість боєприпасів, що вказує на його зухвалість.
Також колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 хоч і має ряд захворювань, однак вони жодним чином не перешкоджають відбуванню ним покарання у виді позбавлення волі. Не є перешкодою для даного покарання і те, що ОСОБА_7 проживає з престарілою матір`ю, яка потребує стороннього догляду, оскільки він не є особою, яка надає їй постійні соціальні послуги і не є єдиним її сином, оскільки остання має ще двох молодших синів, які входять до складу їх сім`ї: ОСОБА_10 , 1976 р.н., ОСОБА_11 , 1987 р.н., хоча і поживають в даний час не з нею.
Окрім того, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, визначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальну міру покарання передбачену ч. 1 ст. 263 КК України, цим самим також частково врахував подане клопотання (звернення) трудового колективу ФГ «Лан Тропове» щодо їх працівника ОСОБА_7 .
З огляду на повне відбуття ОСОБА_7 покарання за попереднім вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду від 14.04.2016 суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст.71, 72 КК України.
Колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку колегії суддів, у даному випадку, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, а також встановлених судом обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, саме такий визначений судом першої інстанції вид та розмір покарання щодо ОСОБА_7 буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його скасування, як того просить у своїй скарзі обвинувачений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді /підпис/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом.
Суддя: ОСОБА_2