Справа 755/8339/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1933/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , гр.України, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:
27.04.2012 Ровеньківським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
2.02.2018 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 2.02.2018р. ОСОБА_10 остаточно засуджено на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;
ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачево,
Закарпатської обл., гр.України, із середньо-спеціальною освітою,
працюючого за договором в ТОВ «Стаф Бізнес Груп», неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше судимого: 20.03.2013р. Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. З ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
встановила:
За вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винними та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за наступних обставин.

15.08.2018 року, приблизно о 1год., ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_12 перебували за адресою: АДРЕСА_4 , де спілкувалися та вживали алкогольні напої.
В подальшому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_12 виник конфлікт із невстановленою особою, в ході якого ОСОБА_12 вказаною особою було нанесено удар кулаком в область обличчя, від чого ОСОБА_12 впав на землю обличчям донизу та почав прикривати голову рукою, а невстановлена особа, яка нанесла удар, відразу зникла у невідомому напрямку.

Після спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, скориставшись безпораднім станом останнього, який лежав на землі, у ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою між собою, виник злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_14 , реалізуючи який ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за попередньою змовою між собою, проти волі потерпілого заволоділи мобільним телефоном марки «Нокіа» чорного кольору вартістю 600грн., з сім-картою мобільного оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для ОСОБА_12 не становить, які знаходилися у зовнішній кишені куртки потерпілого, а також зірвали з останнього наплічну сумку, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить в якій знаходився ноутбук марки «HP» чорного кольору вартістю 12 000грн, планшет марки «Асус» чорного кольору вартістю 3 000грн. та інші речі ОСОБА_12 , які матеріальної цінності для останнього не становлять, всього заволоділи майном на суму 15600грн.

На даний вирок надійшли апеляційні скарги обвинувачених.

В апеляційний скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив вирок скасувати, закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення в якому він обвинувачується посилаючись на необ`єктивність судового рішення, оскільки злочину він не вчиняв, а навпаки намагався наздогнати особу у якої з потерпілим був конфлікт, а речі які вони з ОСОБА_15 знайшли, повернули потерпілому при працівниках поліції, кримінальне провадження вважає сфальсифікованим у зв`язку з тим, що він та ОСОБА_15 раніше судимі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії та дії ОСОБА_10 на ч.2 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді 6 місяців арешту.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки судом не взято до уваги те, що згідно показів потерпілого він не бачив хто саме в нього відкрито викрав майно, так як лежав обличчям до землі та прикривав обличчя рукою, а допитані під час розгляду в якості свідків працівники поліції очевидцями події не були та повідомили лише те, що у обвинувачених були вилучені викрадені речі; він бачив сварку між невідомою особою кавказької зовнішності та потерпілим і те, як ця особа нанесла потерпілому удар рукою в обличчя від якого останній впав на землю та прикрив обличчя рукою, після чого вказана особа зняла з потерпілого сумку та інше майно і почала тікати, на його та ОСОБА_16 зупинити протиправні дії, невідомий залишивши речі потерпілого втік, а вони з ОСОБА_16 таємно заволоділи речами потерпілого, при цьому потерпілий не міг бачити їхні дії, в подальшому вони були затримані працівниками поліції та в них були вилучені викрадені речі; вважає, що в їх діях наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, в якому він вину визнає та щиро кається; також, на думку апелянта, протоколи проведення особистих обшуків є недопустимими доказами, оскільки проведені з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства; судом безпідставно визнана як обтяжуюча покарання обставина - вчинення злочину відносно особи з інвалідністю, т.я. йому не було відомо про те, що потерпілий є інвалідом; судом не враховано те, що потерпілий не наполягав на суворому покаранні, претензій не має; залишено поза увагою те, що апелянт має тяжкі хвороби, після звільнення зі слідчого ізолятору влаштувався на роботу, нових злочинів не скоює, став на шлях виправлення, щиро розкаюється у вчиненні крадіжки.

В засідання апеляційного суду 24.07.2019, 6.08.2019, 2.10.2019, 10.10.2019, 21.10.2019р. ОСОБА_11 , не з`явився, судові повістки повернулися до суду за закінченням встановленого строку зберігання.
Враховуючи те, що ОСОБА_15 , не отримує повістки, суд розмістив оголошення на сайті Київського апеляційного суду про розгляд провадження 21.10.2019р. проте ОСОБА_11 в черговий раз в судове засідання не з`явився.

Враховуючи наведені обставини, заслухавши думку учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглянути апеляційні скарги у відсутності ОСОБА_11 , колегія суддів, приймаючи до уваги участь під час розгляду захисника ОСОБА_8 , яка представляє інтереси ОСОБА_15 , те, що участь ОСОБА_15 не є обов`язковою, необхідність дотримання розумних строків розгляду провадження, дійшла висновку про можливість розгляду провадження за відсутності ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_10 і заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , пояснення захисника ОСОБА_11 - ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну ОСОБА_11 , думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених і просив вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Так, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого правопорушення, їх вина у відкритому викраденні чужого майна(грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_12 про те, що 15.04.2018р. приблизно о 1 год. він разом з Косигіним та ОСОБА_15 , в дворі будинку по АДРЕСА_4 вживали алкоголь, під час чого він відлучився, а коли повернувся, незнайома особа кавказької зовнішності, несподівано наблизившись до нього завдала йому удар рукою в обличчя, від чого він впав на землю, де лежав обличчям донизу закривши голову рукою, щоб запобігти подальших ударів в обличчя, при цьому, відчув що одночасно у нього з кишені куртки дістали мобільний телефон марки «Нокіа» з сім-картою та зірвали сумки, що знаходились на його плечі і в яких знаходилися ноутбук марки «НР», планшет марки «Асус» та інші речі, при цьому, особа була не одна, оскільки речі забирали одночасно і між вказаними особами була розмова під час якої одна особа давала вказівки швидше забирати речі і швидше покинути місце злочину іншій особі, після вказаних подій він звернувся за допомогою іншого мобільного телефону до поліції з працівниками якої здійснювали об`їзд місцевості з метою розшуку обвинувачених, яких було затримано іншим екіпажем і у яких в присутності понятих були вилучені його речі: телефон, ноутбук, планшет та сумку, яка лежала на землі ; показаннями свідка ОСОБА_17 - працівника поліції, про те, що 15.04.2018р. після отримання виклику щодо грабежу по вул. Червоноткацькій в м. Києві, разом з потерпілим ОСОБА_12 якого пограбували, під час здійснення об`їзду території з метою затримання винних осіб, отримавши інформацію про зупинення осіб, які підпадають під орієнтування, приїхали на вул. Будівельників, в його присутності потерпілий прямо вказав на двох осіб які заволоділи його майном: ОСОБА_10 та ОСОБА_18 ; показаннями свідка ОСОБА_19 - працівника патрульної поліції, про те, що 15.04.2018р. близько 1 год., під час здійснення патрулювання та отримання орієнтування щодо осіб, які вчинили заволодіння майном потерпілого по вул. Червоноткацькій в м. Києві, на вул. Будівельників його екіпажем було виявлено трьох осіб, прикмети яких співпадали з прикметами осіб по орієнтуванню, у одного з них в руках була сумка, після приїзду іншого екіпажу поліції з потерпілим, у присутності потерпілого у двох осіб, якими виявилися ОСОБА_16 і ОСОБА_15 , були виявлені окрім сумки, ноутбук, мобільний телефон та планшет, які потерпілий впізнав, як свої і прямо вказав, що його речами заволоділи ОСОБА_16 і ОСОБА_15 ; показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 - працівників поліції, які дали показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_22 ; даними протоколу обшуку ОСОБА_18 ( т.2 а.с.20- 23) від 15.04.2018р., згідно якого у ОСОБА_15 в присутності понятих було виявлено та вилучено планшет «Асус» чорного кольору з чохлом; відеозаписом обшуку ОСОБА_18 ( т.2 а.с.24); даними протоколу обшуку ОСОБА_10 ( т.2 а.с.25-28), згідно якого у ОСОБА_10 в присутності понятих було виявлено та вилучено мобільний телефон «Нокіа» чорного кольору; відеозаписом обшуку обвинуваченого ОСОБА_10 ( т.2 а.с.29); даними протоколу огляду місця події від 15.04.2018р.( т.2 а.с.30-31), згідно якого оглянуто ділянку місцевості по вул. Будівельників в м. Києві поблизу будинку №36, де знаходилися троє громадян: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 поряд з якими на землі знаходилася сумка сірого кольору всередині якої був ноутбук марки «HP» чорного кольору; даними протоколу огляду місця події від 15.04.2018р. ( т.2 а.с.35-37), згідно якого оглянута ділянка місцевості по АДРЕСА_4 , де зі слів потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 відкрито заволоділи його майном: ноутбуком «HP», мобільним телефоном «Нокіа» та планшетом «Асус»; даними протоколів огляду вилучених речей та місця події від 15.04.2018р.( т.2 а.с.42-43,48-49), згідно яких оглянуто речі вилучені 15.04.2018 у обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 : ноутбук «HP», мобільний телефон «Нокіа» чорного кольору , планшет «Асус» чорного кольору, здійснено їх опис із виявленими пошкодженнями і впізнано потерпілим; даними накладної № 74529 від 23.03.2018 та товарним чеком б/н від 23.03.2018( т.2 а.с.40-41) про вартість вилучених речей; іншими зазначеними у вироку доказами.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку і дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин викладених у вироку.
З таким висновком суду 1 інстанції погоджується і судова колегія, оскільки зібрані під час досудового розслідування та перевірені у судовому засіданні докази, на які суд послався у вироку, обґрунтовано визнані судом належними, т.я. отримані у встановленому законом порядку, узгоджуються між собою та є достатніми для визнання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 винними у вчиненні інкримінованого злочину.
Дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вірно судом кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про відсутність в його діях складу інкримінованого злочину та доводи апеляційної скарги ОСОБА_11 про невірну кваліфікацію його дій, оскільки речі були ними викрадені не відкрито, а таємно і потерпілий не бачив хто саме у нього викрадає речі, т.я лежав обличчям до землі, на думку колегії суддів, є небгрунтованими.
Колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції обґрунтовано критично віднісся до показань обвинувачених, оскільки сукупність наведених у вироку доказів, спростовує показання ОСОБА_16 щодо відсутності доказів його вини у вчиненні інкримінованого злочину і показань ОСОБА_24 щодо невірної кваліфікації його дій.

Так, показання обвинувачених спростовуються : показаннями потерпілого ОСОБА_12 , про те, що дії по заволодінню його майном вчинювала не одна особа, т.я. діяли вони одночасно, при цьому, одна особа надавала вказівки іншій швидше забирати гроші і тікати; показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 про те, що в їх присутності потерпілий прямо вказав, що його речами заволоділи ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . При цьому, як потерпілий так і обвинувачені усвідомлювали, що вчинюється саме відкрите заволодіння майном потерпілого. Підстав для обмовлення обвинувачених зі сторони потерпілого в судовому засіданні не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про порушення вимог КПК при проведенні їх обшуку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони ретельно перевірялися під час судового розгляду і у вироку суд належним чином мотивував своє рішення щодо належності доказів - протоколів обшуку осіб при їх затриманні в порядку ст.208 КПК України, обґрунтовано дійшовши висновку про дотримання вимог ст.ст. 223, 236 КПК України при здійсненні обшуку затриманих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Підстав для визнання вказаних протоколів неналежними доказами апеляційним судом також не встановлено.
Пояснення ОСОБА_10 про відсутність між ним та ОСОБА_11 попередньої змови на вчинення злочину, є такими, що не відповідають дійсності, оскільки про попередню змову обвинувачених свідчить узгодженість їх спільних дій під час та після вчинення відкритого викрадення майна потерпілого.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_11 про безпідставне визнання судом як обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, також є необгрунтованими, оскільки обвинувачені, які провели разом з потерпілим тривалий час перед вчиненням злочину, не могли не помітити, що потерпілий є інвалідом у якого відсутня частина лівої руки, що підтверджується і відеозаписом до протоколу обшуку ОСОБА_11 (т.2 а.с.24).
За таких обставин, суд 1 інстанції обґрунтовано визнав у відповідності до ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених - вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.
На думку колегії суддів, призначене обвинуваченим покарання у виді реального позбавлення волі, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України і є домірним скоєному. Підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_16 і ОСОБА_15 не вбачається.
Під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_7 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу Косигіну з тримання під вартою на домашній арешт з посиланням на те, що він позитивно характеризується, має стійки соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває малолітня дитина.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши додані до клопотання додатки, колегія суддів дійшла висновку, що стороною захисту не надано достатніх доказів необхідності зміни запобіжного заходу ОСОБА_10 , при цьому, судова колегія приймає до уваги тяжкість вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким, обставини його вчинення.

Враховуючи те, що при перевірці вироку, колегією суддів не встановлено істотних порушень норм КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом рішення, вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_10 в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді_____________________ _______________________ _____________________