Справа №127/9767/14-к
Провадження №1-кп/127/407/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
Колегія суддів в складі:
судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000524, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 17 грудня 2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні колегії суддів Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0000524 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 діб. Повідомив, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_8 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в подальшому Ухвалою Вінницького апеляційного суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено. У даному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_8 , усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні; незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі ОСОБА_8 , матиме можливість незаконно впливати на потерпілого з метою створення сприятливих для себе умов; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 , на протязі тривалого часу не працює, постійного джерела доходів не має, що вказує на те, що злочини пов`язані з шахрайством є одним з його джерелом доходів.
Також зазначив, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:особисте зобов`язання, є недостатньо дієвим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;особиста порука, не може бути застосована, оскільки у ОСОБА_8 , відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;застава, не може бути застосована оскільки у ОСОБА_8 , відсутнє постійне місце роботи та необхідні кошти;домашній арешт, є недостатньо суворим запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_8 , оскільки враховуючи тяжкість злочину він може переховуватися від суду, а також враховуючи складність контролю за виконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу;
Всі вищевказані обставини, у своїх сукупності, на думку прокурора, свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам. Беручи до уваги те, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину шахрайство, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах, що свідчить про антисоціальну поведінку підозрюваного та те, що він перебуваючи на волі може продовжити свою злочину діяльність з метою незаконного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується характером кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_8 , офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, що вказує на те, що злочини пов`язані із шахрайством є одним із джерел його доходу, не має стійких соціальних зв`язків, тобто може переховуватись від суду, перешкоджати в розгляді кримінального провадження іншим чином, що передбачено ризиками визначеними у п. п. 1,3, 4, 5 ч.І ст. 177 КПК України та беручи до уваги, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам, просив суд продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб.
Представник потерпілого в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб.
Обвинувачений в судовому засіданні з приводу клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив, суду пояснив що думка прокурора надумана, щодо ухилення його від явки до суду, він постійно являвся в усі судові засідання, його ув`язнили з зали судового засідання. Крім того повідомив, що на досудовому розслідуванні були створені штучні доводи його винуватості. Обвинувачений планує працювати та довести свою невинуватість. Просить скасувати запобіжний захід або замінити його на особисте зобов`язання, вважає що це є недоцільним.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 заперечила проти клопотання прокурора, повідомила, що зі слів прокурора ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, він може переховуватись від суду, але даний ризик не підтверджений прокурором, оскільки запобіжний захід ОСОБА_8 обирався тільки за вироком суду коли йому було призначено покарання у вигляді позбавлення волі, тобто раніше йому не обирався запобіжний захід, проте обвинувачений ні під час досудового розслідування ні під час судового розгляду не ухилявся від явки до суду. Щодо незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого є недоречним, оскільки суд досліджує безпосередньо покази учасників судового провадження, тож потерпілого вже було допитано у минулому судовому засіданні. Щодо вчинення іншого кримінального правопорушення, воно також не підтверджується, оскільки за весь час як досудового розслідування також під час судового розгляду обвинувачений не вчинив жодного злочину. Також доводи прокурора щодо репутації та відсутність стійких соціальних зв`язків, не доведені прокурором, оскільки яка репутація, які соціальні зв`язки прокурором не наведено, що він мав на увазі. Прокурором зазначено, що застава, не може бути застосована оскільки у ОСОБА_8 , відсутнє постійне місце роботи та необхідні кошти, взагалі суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та рішенням Європейського суду з прав людини, зокрема «Корнійчук проти України», де зазначено що відхилення судом альтернативних заходів без належного обґрунтування може свідчити про порушення Конвенції. Крім того застава може вноситись не тільки ОСОБА_8 , а й іншим родичем, тобто доводи прокурора в цій частині, що застава не може бути застосована теж є безпідставним і недоцільним. Загалом розцінюючи клопотання прокурора можна вважати, що прокурор ставить в причину продовження запобіжного заходу тримання під вартою тільки те що обвинувачений підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, але дана підстава не є підставою для застосування обвинуваченому тримання під вартою. Тому вважає що клопотання прокурора є недоведеним, не обґрунтованим, також не надано жодного доказу до клопотання, тому є таким що не підлягає до задоволення і просить відмовити в клопотанні прокурора.
Заслухавши думку учасників процесу, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
При вирішенні питання про продовження терміну дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Крім того, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Також суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, «Ілійков проти Болгарії», зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи. При цьому тримання особи під вартою може відбуватися лише на підставі відповідного рішення компетентного суду.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд також враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, якій не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Оцінюючи тяжкість вчиненого злочину, який інкримінується обвинуваченому, колегія суддів враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком понад три роки, крім виняткових випадків.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що може спонукати обвинуваченого до втечі, намагання уникнути покарання або незаконно впливати на потерпілого, свідків, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів, враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено та остаточне рішення не винесено, дійшла висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Суд вважає, що встановлені під час розгляду клопотання обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності задоволенні клопотання прокурора та продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 діб.

Керуючись ст.ст. 183, 197, 199, 369-370, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання - відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб задовольнити.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Ухвала про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 15 жовтня 2019 року по 13 грудня 2019 року включно.
Копію ухвали суду направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж 7 діб з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя доповідач:

Судді: