Ухвала

01 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 489/4189/17
провадження № 51-3810ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 , засудженого за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК),
встановив:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 2, 4, 5, 6 ч. 2 цієї статті.
Так, особа, яка подала касаційну скаргу, всупереч положенням п. 2 ч. 2 ст. 427 КПК,направляючи до суду свою касаційну скаргу, в одній її частині вказує своє прізвище як ОСОБА_6 , а в іншій частині як ОСОБА_7 .
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте скаржник подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, скаржник, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що в силуст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не перевіряє правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених у вироку.

Всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування незаконності судових рішень та необхідності їх скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 370, 374, 404, 412-414, 415, 419цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Крім того, за змістом скарги у ній потерпілий по суті заперечує відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
З огляду на викладене, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування рішення, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Зокрема потерпілому необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також явної несправедливості призначеного судом покарання.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами саме норм права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній належного обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Згідно зі ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Всупереч вищевказаним положенням ст. 436 КПК касаційна скарга містить протиріччя. Так потерпілий в одній частині скарги посилається на оскарження вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва, а в іншій просить скасувати лише ухвалу апеляційного суду.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Потерпілому також необхідно надати докази дотримання встановленого судом строку усунення недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 , засудженого за ч. 1 ст. 121 КК, залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3