справа №619/3524/19
провадження №1-кп/619/418/19
ВИРОК
іменем України

11 вересня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000940 від 17.07.2019 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчиненні злочину, передбачених ч.1 ст.125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
13 липня 2019 року приблизно о 17 год 10 хв ОСОБА_3 , знаходячись на стадіоні, який розташований неподалік від будинку АДРЕСА_2 , зустрів раніше знайому йому ОСОБА_5 , яка перебувала в компанії неповнолітньої ОСОБА_6 та двох малолітніх дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Перебуваючи на вищезазначеному стадіоні, ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_5 , спровокував словесний конфлікт з останньою, в ході якого висловлював претензії до потерпілої ОСОБА_5 стосовно її відносин з донькою останнього - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, під час зазначеного конфлікту ОСОБА_3 , перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи з раптово виниклим прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з цією метою, підійшов до потерпілої ОСОБА_5 , яка сиділа на лавці, та нахилившись, схопив останню за шию обома руками і почавши душити. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , перебуваючи в безпосередній близькості до останньої, усвідомлюючи свою явну фізичну перевагу над останньою, схопив правою рукою за ліве вухо ОСОБА_5 та із значною фізичною силою почав тягнути за нього. Після чого, відпустивши вухо потерпілої ОСОБА_5 наніс останній один удар кулаком правої руки в область нижньої губи, ліворуч. Намагаючись протистояти протиправним діям ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_5 нанесла останньому удар ногою в стегно, від якого ОСОБА_3 впав на землю. Після чого, ОСОБА_3 підвівся з землі та підійшов до потерпілої ОСОБА_5 на відстань приблизно 50-60 см, не зупиняючись на скоєному та продовжуючи свої протиправні дії, наніс останній один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи в справа. Потерпіла ОСОБА_5 намагалась відбігти від ОСОБА_3 , але останній не бажаючи припиняти свої незаконні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень останній, схопив її лівою рукою за праву руку та утримуючи її долонею правої руки наніс останній один удар в область лобу, в результаті чого остання втратила рівновагу і не втрималась на ногах та впала на землю. У результаті протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження голови: у вигляді синця на лівій вушній раковині, синців на лобі та нижній губі ліворуч, синця на нижній щелепі праворуч; кінцівок: синця на правому плечі, синця на лівому стегну, які, як окремо, так і в сукупності, відповідно відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч.4 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 визнається судом обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції частини цієї статті.

З урахуванням вимог ст.ст.176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

ОСОБА_3 зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штраф.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1