Номер провадження: 11-кп/813/667/19
Номер справи місцевого суду: 501/229/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 19.12.2018 року в рамках кримінальних проваджень: №0001691, внесеного до ЄРДР 31 грудня 2017 року, №0002482, внесеного до ЄРДР 26 листопада 2017 року, №0000323, внесеного до ЄРДР 06 квітня 2018 року, №0001668, внесеного до ЄРДР 25 грудня 2017 року, №0000451, внесеного до ЄРДР 17 травня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Іллічівськ (Чорноморськ) Одеської області, громадянина України, з середньою осітою, не одруженого, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в пред`явленому йому обвинуваченні в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15-ч. 3 ст. 185 КК України, визнано невинуватим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, в зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, та виправдано.

Визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі,

-за ч. 3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 в строк покарання строк тримання під вартою з 25 квітня 2018 року, з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 грудня 2018 року.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Іллічівськ (Чорноморськ) Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_10 призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_10 в строк покарання строк тримання під вартою з 17 травня 2018 року, з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 грудня 2018 року.
Вироком також вирішене питання стосовно речових доказів,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вищевказаним вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнані винуватими в тому, що 24 грудня 2017 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку № 14 по вул. Хантадзе, в м. Чорноморську Одеської області, з метою відкритого викрадення чужого майна, повторно, умисно, з корисливих мотивів застосував до потерпілого ОСОБА_11 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останнього, яке виразилось в нанесенні одного удару кулаком в обличчя потерпілого, внаслідок чого останній впав на землю, не втрачаючи свідомості. Після цього ОСОБА_10 з кишені куртки ОСОБА_11 відкрито викрав його мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy J3», вартістю 2988,07 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім того, 30 грудня 2017 року, приблизно о 16-00 годині, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , перебуваючи на території гаражного кооперативу «Надія», розташованого за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (колишня назва - Героїв Сталінграду), 17-Г, за попередньою змовою групою осіб, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не слідкує, пошкодивши вхідні двері, проникли до підсобного приміщення гаражу № НОМЕР_1 , звідки умисно, з корисливих мотивів, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 2594,00 грн., після чого з місця вчинення злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Далі, 05 квітня 2018 року, приблизно о 10-00 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу під`їзду №2 будинку АДРЕСА_2 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з меморіальної дошки, встановленої на зазначеному будинку на честь ОСОБА_13 , таємно викрав бронзову вазу для квітів, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток на суму 667,80 грн, та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім того, 17 травня 2018 року, в період з 07 години 30 хвилин до 09 години 30 хвилин, ОСОБА_10 , з метою таємного викрадення чужого майна, віджав металевим предметом, схожим на лом, вхідні двері будинку АДРЕСА_3 , після чого проник до зазначеного будинку, звідки умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_15 на загальну суму 9500,00 грн., після чого з місця злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості правопорушень та особі обвинуваченого.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що районним судом не в повній мірі враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, районний суд безпідставно відхилив висновок органу з питань пробації та доводи прокурора під час судових дебатів. Також, вказує, що районним судом всупереч ч. 1 ст. 88 КПК України зроблено посилання на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2018 року, яким ОСОБА_10 , відповідно до п. «а» ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від покарання, та в результаті, прийшов до помилкового висновку щодо неможливості виправлення останнього без реального позбавлення волі.
На підставі викладеного, просить вирок Іллічівського місцевого суду Одеської області від 19.12.2018 року в частині призначення ОСОБА_10 покарання змінити, пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання та призначити останньому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76, 104 КК України у виді 2 (двох) років позбавленням волі, звільнивши його з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій апелянт зазначає, що оскаржуваний вирок в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15-ч. 3 ст. 185 КК України є незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає скасування в цій частині.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам справи; судом не в повній мірі досліджені докази сторони обвинувачення: не здійснено виклик та не допитано в суді свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , не повністю прийнято до уваги характеризуючі обвинуваченого ОСОБА_8 оскільки останній вже притягувався до кримінальної відповідальності, а також не вирішено питання щодо долі речового доказу у вигляді пошкодженого навісного замка.
На підставі цього, просить вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 19.12.2018 року про визнання ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15-ч. 3 ст. 185 КК України та виправдання його в зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15-ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Частиною 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про недоведеність обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 , в частині замаху на таємне викрадення майна ОСОБА_18 за наступних обставин.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 25 листопада 2017 року, приблизно о 13-00 годині, ОСОБА_8 умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, прийшов до дачної ділянки АДРЕСА_4 .
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) з корисливих мотивів та особистої зацікавленості ОСОБА_8 через відчинену хвіртку воріт проник на територію огородженої ділянки, що на праві приватної власності належить ОСОБА_18 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , знаходячись на території дачної ділянки, впевнившись, що його дії залишаються ніким не помічені та його злочинним намірам ніхто не зможе перешкодити, почав збирати та підготовлювати для виносу металеві вироби, що знаходились на подвір`ї вказаної ділянки, тобто складати ці вироби в одному місці неподалік від воріт, але не виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, був помічений раніше невідомою йому жінкою, у зв`язку з чим не мав можливості розпорядитись викраденим майном, тобто не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Під час судового розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину свою не визнав, допитано потерпілого ОСОБА_18 та досліджено письмові докази по провадженню: заява ОСОБА_18 до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області (т. 2 а. с. 147); заява ОСОБА_18 про надання дозволу працівникам поліції провести огляд території зазначеної дачної ділянки (т. 2 а. с. 148); протокол огляду місця події з фототаблицею до нього від 25 листопада 2017 року (т. 2 а. с. 149-153); постанова про долучення зазначеного навісного замка до кримінального провадження в якості речового доказу (т. 2 а. с. 1).
Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені докази, поза розумним сумнівом, не доводять, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15-ч. 3 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 та районним судом вірно ухвалено рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 .
Апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про неповноту судового розгляду кримінального провадження, в зв`язку з нездійсненням районним судом судового виклику свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , виходячи з такого.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 значаться свідками кримінального правопорушення (т. 2 а. с. 117).
В судовому засіданні від 25.09.2018 року прокурором заявлено клопотання про виклик до суду для допиту в якості свідків: ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , яке судом задоволено (т. 3 а. с. 9).
Однак, в судові засідання свідок ОСОБА_16 не з`явилась та 19.12.2018 року суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 363 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження, закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами, перейшов до судових дебатів та ухвалив вирок по справі (т. 3 а. с. 85-99).
При цьому, прокурором не заявлялись клопотання про відкладення судового розгляду кримінального провадження з метою виклику в судове засідання та допиту в якості свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 про невідповідність призначеного обвинуваченим покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинуваченим.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винуватих, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Районний суд вірно прийняв до уваги, що обвинувачені раніше не судимі (т. 2 а. с. 133, 140, 242, 248), за місцем мешкання характеризуються як особи, щодо яких скарг не надходило (т. 2 а. с. 139, 247, 251), не одружені, не працюють, на обліку у лікаря-психіатра не перебувають (т. 2 а. с. 134, 146, 246), перебувають на обліку у лікаря-нарколога: ОСОБА_8 з приводу вживання алкоголю, ОСОБА_10 з приводу вживання наркотичних речовин (т. 2 а. с. 135, 145, 145, 245, 250), обвинувачений ОСОБА_10 на момент вчинення кримінальних правопорушень був неповнолітнім (т. 2 а. с. 249).
Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин відносно потерпілого ОСОБА_14 під час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту (т. 1 а. с. 68-70, 165-168).
Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що обвинувачений ОСОБА_10 не працює, є студентом 2 курсу Одеського коледжу комп`ютерних технологій за спеціальністю технік-механік, однак заняття не відвідує (т. 3 а. с. 37), та зазначена негативна поведінка неповнолітнього обвинуваченого стала можливою внаслідок відсутності належного контролю за його поведінкою з боку матері, відсутністю організованого дозвілля неповнолітнього обвинуваченого, виховання обвинуваченого в неповній родині, без батька.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , районний суд вірно визнав щире каяття, вчинення кримінальних правопорушень в неповнолітньому віці, сприяння досудовому розслідуванню та суду у встановленні істини в справі.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , районним судом не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання обвинувачених районним судом теж не встановлено.
Згідно оскаржуваного вироку, районний суд, призначаючи обвинуваченим покарання прийняв до уваги досудові доповіді служби з питань пробації щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (т. 3 а. с. 97-98).
Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про неможливість застосування до ОСОБА_10 випробування виходячи з наступного.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2018 року ОСОБА_10 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та відповідно до п."а" ст. 1 та ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року його звільнено від призначеного йому покарання, інкриміновані йому кримінальні правопорушення, обвинувачений вчиняв як до так і після ухвалення вироку, в зв`язку з чим, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_10 покарання.
Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що вказана поведінка обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є зухвалою, спрямована на демонстрування зневаги до закону та суду, та свідчить про наявність в обвинувачених стійкого умислу на скоєння корисливих злочинів.
Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 лише в умовах ізоляції від суспільства, внаслідок чого вірно призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, у виді трьох років позбавлення волі, та обвинуваченому ОСОБА_10 в межах санкцій ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі, які є необхідними і достатніми для їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення ними нових злочинів.

Підстав для зміни вироку в частині призначеного судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 покарання апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора про не вирішення районним судом питання щодо речового доказу по справі у вигляді навісного замка не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

В резолютивній частині апеляційної скарги прокурор просив вирок районного суду скасувати в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15-ч. 3 ст. 185 КК України, та ухвалити новий вирок, яким визнати останнього винуватим в скоєнні кримінального правопорушення. В іншій частині вирок районного суду, просив, залишити без змін.

Будь-які прохання щодо постановлення рішення з приводу речового доказу прокурором не порушується.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені підстави для зміни вироку районного суду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, в резолютивній частині обвинувального вироку зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

Частиною 5 статті 72 КК України, в редакції Закону України №2046-VIIІ від 18.05.2017 року, передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду від 25.04.2018 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т. 1 а. с. 171).

Неповнолітнього ОСОБА_10 затримано 17.05.2018 року в порядку ст. 208 КПК України, ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.05.2018 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т. 1 а. с. 228-229).

Вироком районного суду обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі та зараховано строк їх тримання під вартою до ухвалення вироку, тобто 19.12.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині заліку обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону 2017 року), в строк відбуття покарання період їх перебування під вартою по день набрання вироком законної чинності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а вирок районного суду зміні, в частині застосування вимог ст. 72 КК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 19.12.2018 року, яким ОСОБА_8 , виправдано за недоведеністю скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15-ч. 3 ст. 185 КК України, та визнано винуватим в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, і ОСОБА_10 визнано винуватим в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, - змінити в частині застосування вимог ст. 72 КК України.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання, строк перебування його під вартою з 25.04.2018 року до набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_10 в строк відбуття покарання, строк перебування його під вартою з 17.05.2018 року до набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4