Справа № 490/5607/19
Провадження № 1-в/490/177/2019
У Х В А Л А

15 серпня 2019 року суддя Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , клопотання ОСОБА_2 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 /надалі - засуджений/ відбуває призначене вироком суду покарання у вигляді позбавлення волі, на цей час перебуває у СІЗО міста Миколаєва.

16 липня 2019 року він надіслав до суду клопотання, у якому просив звільнити його від відбуття покарання на підставі статті 80 Кримінального Кодексу України - у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Після перевірки матеріалів клопотання доходжу такого.

Норми статей 537, 539 КПК України в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду свідчить про те, що заяви в порядку виконання вироку можуть розглядатись судом, який ухвалив вирок, або судом за місцем відбуття покарання.

Центральний районний суд міста Миколаєва жодного вироку відносно ОСОБА_2 не виносив, отже - не є судом, який ухвалював вирок.

Далі, відповідно до статей 11, 18, 89 Виправного Кодексу України засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у виправних колоніях та - у разі виконання робіт з господарського обслуговування - у слідчому ізоляторі.

З цього випливає, що поставлене заявником питання може розглядатись лише у суді за місцем розташування випарвної колонії або за місцем виконання засудженим робіт з господарського обслуговування.

Місце ж, з якого здійснюється направлення засуджених до позбавлення волі або з використанням якого здійснюється переміщення засуджених /зокрема - слідчий ізолятор тощо/ не є виправною установою, а за такого це місце й не є місцем відбуття покарання засудженим.

В цьому ж випадку, як свідчать матеріали заяви, засуджений перебуває на території, що знаходиться під юрисдикцією Центрального районного суду міста Миколаєва, але - не у виправній колонії та не у зв`язку із виконанням робіт з господарського обслуговування.

Отже, місце його фактичного знаходження не є місцем виконання покарання, але - лише місцем його тимчасового перебування.

При цьому жодного місця відбуття покарання на території Центрального районного суду міста Миколаєва не розташовано.

Отже, заявлене клопотання є поданим з порушенням вимог щодо його територіальної підсудності.

Діючим Кримінально-процесуальним законодавством порядок дій суду у такому випадку не є врегульованим, через що відповідно до частини 6 статті 9 КПК України суд виходе з загальних засад кримінального провадження, що визначені у статті 7 цього Кодексу.

При цьому суд не може керуватись правилами статті 34 КПК України, оскільки згаданою статтею визначений порядок дій у разі порушення підсудності при направленні кримінального провадження в цілому, а це подання фактично є частиною провадження, підсудність якого /провадження/ в порядку статті 34 КПК України вже визначена.

Порядок розгляду звернень щодо частини кримінального провадження є врегульованим у главі 26 Кримінального Процесуального Кодексу України, яка також регулює порядок оскарження певних дій в межах кримінального провадження, але - на більш ранніх його стадіях. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 304 КПК України у разі, якщо звернення не підлягає розгляду у відповідному суді, воно підлягає поверненню заявникові.

Отже, це звернення слід повернути заявникові.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - повернути заявникові.
Роз`яснити заявникові право за наявності до того підстав звернутись з аналогічним клопотанням до суду за місцем відбування покарання засудженого - за місцем знаходження визначеної йому для відбуття покарання виправної /виховної/ колонії.

СУДДЯ = ОСОБА_3 =