Справа № 203/3797/18
У Х В А Л А
іменем України

04 листопада 2019 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2

за участю:
прокурора - ОСОБА_3
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
перекладача - ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002033 від 03.09.2018 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні заявив усне клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 строком на 60 днів, в обґрунтування якого посилався на те, що на волі обвинувачені зможуть перешкодити встановленню істини у справі, вплинути на потерпілих, свідків, переховуватися від слідства і суду із метою уникнення відповідальності.
Обвинувачені та їх захисники щодо заявленого прокурором клопотання заперечували та просили змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Відповідно до ч.1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Статтею 199 глави 18 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою, згідно до якого клопотання про продовження строку тримання під вартою і , крім відомостей, зазначених у ст.. 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 перебуває під вартою з 05.09.2018, а ОСОБА_5 з 06.09.2018, мають постійне місто реєстрації та проживання.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І. А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з триманням під вартою на домашній арешт у нічній час, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України без застосування електронного браслету.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 строком на 60 днів відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді тримання під вартою змінити на більш м`який домашній арешт - за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло з понеділка до суботи включно у період часу з 20:00 до 06:00 год., а у неділю цілодобовона строк два місяці, тобто, до 04 січня 2020 року, за виключенням прибуття на виклик слідчого, прокурора чи суду за необхідності проведення слідчих та процесуальних дій за його участю, а також окрім випадків необхідності отримання ОСОБА_4 невідкладної медичної допомоги.

Звільнити ОСОБА_4 із під варти у залі суду.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- з`являтися за першим викликом до суду;

- не відлучатися за межі м. Дніпро без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місяця проживання;

- утриматися від спілкування із свідками по справі, потерпілим.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді тримання під вартою змінити на більш м`який домашній арешт - за адресою: АДРЕСА_2 , а саме, заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло з понеділка до суботи включно у період часу з 20:00 до 06:00 год., а у неділю цілодобовона строк два місяці, тобто, до 04 січня 2020 року, за виключенням прибуття на виклик слідчого, прокурора чи суду за необхідності проведення слідчих та процесуальних дій за його участю, а також окрім випадків необхідності отримання ОСОБА_5 невідкладної медичної допомоги.

Звільнити ОСОБА_5 із під варти у залі суду.
Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- з`являтися за першим викликом до суду;

- не відлучатися за межі м. Дніпро без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місяця проживання;

- утриматися від спілкування із свідками по справі, потерпілим.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Дніпровське ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

На ухвалу протягом 7 днів з дня її винесення може бути подано апеляцію до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1