ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/2291/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №635/2084/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

представника ДУ «Хролівський виправний центр № 140» - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою задоволено подання в.о. начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , засудженого звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2013 року, умовно достроково на не відбутий строк покарання один рік вісім місяців двадцять два дні.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав, що вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбалвнення волі. На підставі ч.4 ст. 70, ст.72 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червонозаводським районного суду м. Харкова від 30 листопада 2012 року у виді одного року позбавлення волі на остаточно призначено до відбуття покарання у виді 11 років позбавлення волі. З ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 стягнуто моральну шкоду у розмірі 500000 гривень. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2014 року вирок Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2013 року змінений в частині відшкодування моральної шкоди, яка зменшена до 300000 гривен, в іншій частині вирок залишений без змін. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання, призначеного за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2013 року, строк попереднього ув`язнення з 10 лютого 2012 року по 15 січня 2014 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України відповідно до закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року засудженому ОСОБА_8 замінено невідбуту частину основного покарання у виді 4 років 27 днів позбавлення волі більш м`який у виді обмеження волі на той самий строк.
Початок строку відбування покарання 10 лютого 2012 року.
Кінець строку відбування покарання - 19 лютого 2021 року.
Засуджений прибув до Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» 28 лютого 2017 року.
За результатами дослідження даних про особу засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, на момент розгляду подання він відбув понад 2/3 фактичного строку покарання, а тому підлягає звільненню від відбування покарання умовно-достроково.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу районного суду у зв`язку із невідповідністю фактичним обставинам справи, матеріали справи повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Мотивуючи скаргу вказав, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Зазначив, що ОСОБА_8 раніше був неодноразово судимий, звільнявся умовно-достроково та знов притягався до кримінальної відповідальності, відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину. Звертає увагу, що вироком на користь потерпілої із засудженого стягнуто моральну шкоду у розмірі 500 тисяч гривень, яка взагалі не відшкодована. Вказує на неодноразові відмови комісією при установі виконання покарань в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що засуджений довів своє виправлення та прийняв передчасне рішення про його умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу; засудженого, захисника та представника виправного центру, які вважали ухвалу районного суду законною та обґрунтованою та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбалвнення волі. На підставі ч.4 ст. 70, ст.72 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червонозаводським районного суду м. Харкова від 30 листопада 2012 року у виді одного року позбавлення волі на остаточно призначено до відбуття покарання у виді 11 років позбавлення волі. З ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 стягнуто моральну шкоду у розмірі 500000 гривень. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2014 року вирок Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2013 року змінений в частині відшкодування моральної шкоди, яка зменшена до 300000 гривен, в іншій частині вирок залишений без змін. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання, призначеного за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2013 року, строк попереднього ув`язнення з 10 лютого 2012 року по 15 січня 2014 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України відповідно до закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року засудженому ОСОБА_8 замінено невідбуту частину основного покарання у виді 4 років 27 днів позбавлення волі більш м`який у виді обмеження волі на той самий строк. Початок строку відбування покарання 10 лютого 2012 року; кінець строку відбування покарання - 19 лютого 2021 року.
ОСОБА_8 прибув до Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» 28 лютого 2017 року.
В місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 знаходиться з 16 лютого 2012 року. За час перебування у Харківському слідчому ізоляторі режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.
З 02 листопада 2012 року відбував покарання в Темнівській ВК (№100), де за період відбування покарання вимог режиму тримання не порушував, стягнень не мав, за сумлінну поведінку і ставлення до праці має пять заохочень, характеризувався позитивно.
З 28 лютого 2017 року відбуває покарання в Хролівському виправному центрі №140. За період відбування покарання в Державній установі «Хролівський виправний центр № 140» та на час розгляду подання у суді першої інстанції засуджений ОСОБА_8 за сумлінну поведінку, ставлення до праці та активну участь у благоустрою установи заохочувався адміністрацією установи 12 разів, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень не має. Зі змісту характеристики на засудженого ОСОБА_8 , складеної начальником відділення соціальної психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_12 13 березня 2019 року, вбачається, що засуджений характеризується позитивно, за власною ініціативною з перших днів перебування в установі виявив бажання працювати, працевлаштований у господарчій обслузі установи згідно ст. 60 КВК України, до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, виконує їх своєчасно та у повному обсязі; у відношенні до представників адміністрації ввічливий та тактовний, виконує їх законні вимоги, дотримується правомірних взаємовідносин; до основної роботи та неоплачуваних робіт з благоустрою установи ставиться сумлінно, проявляє у роботі розумну ініціативу, виконує передбачені законом вимоги персоналу; приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених згідно ст. 66 КВК України, за власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення», відвідує заплановані заходи та подає позитивний приклад іншим засудженим; за характером врівноважений, цілеспрямований, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_8 начальника майстерні установи ОСОБА_13 від 05 березня 2019 року та довідки про доходи головного бухгалтера установи ОСОБА_14 від 06 березня 2019 року, ОСОБА_8 у період з березня 2017 року по грудень 2018 року та в лютому 2019 року був працевлаштований на контрагентських об`єктах, за що отримував заробітну плату. Психологом Хролівського виправного центру (№140) ОСОБА_15 також надана позитивна психологічна характеристика на засудженого ОСОБА_8 . Судом встановлено, що ОСОБА_8 має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де після звільнення має намір фактично проживати.
На час апеляційного розгляду провадження засуджений має 17 заохочень від начальника ДУ «Хролівський виправний центр № 140» за сумлінну поведінку та ставлення до праці, на ОСОБА_8 начальником установи виконання покарань 12.11.2019 року надана позитивна характеристика та інформація про працевлаштування засудженого, згідно із якої засуджений одразу після надходження до виправного центру та до цього часу постійно працює на контрагентських об`єктах установи.
Згідно ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки, тобто активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та інше.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання тощо.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Відповідно до ч.3 ст.6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно вимог п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 відбув понад 2/3 частини строку покарання.
За результатами розгляду клопотання суд першої інстанції переконався в тому, що засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання довів своє виправлення, цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, у зв`язку із чим до нього застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Матеріали провадження містять дані, що підтверджують сумлінну поведінку та належне ставлення до праці ОСОБА_8 .
При розгляді питання щодо умовно-дострокового звільнення судом була вивчена поведінка засудженого протягом усього строку відбування покарання, його ставлення до праці, режиму відбування покарання, активну участь у суспільному житті установи виконання покарань.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, що були зроблені після дослідження даних про особу засудженого, а також характеризуючих його під час відбування покарання даних, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст. 81 КК України та рекомендаціям, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».
Колегія суддів погоджується з рішенням районного суду про наявність підстав для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.
Стосовно апеляційного доводу прокурора про те, що засуджений не відшкодував моральну шкоду потерпілій в розмірі 500 тисяч гривень, що була стягнута з нього, колегія суддів зазначає наступне.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2014 року вирок Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2013 року змінений в частині відшкодування моральної шкоди, яка зменшена до 300 тисяч гривень.
Згідно довідок головного бухгалтера державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_14 від 22 травня 2019 року виконавчі листи станом на 22 травня 2019 року за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2013 року до установи «Хролівський виправний центр №140» не надходили, за час відбування покарання в установі грошові кошти на погашення позову з ОСОБА_8 не утримувались та не перераховувались.
Відповідно до довідки начальника сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку «Хролівського виправного центру № 140» від 11.11.2019 року, виконавчі листи на засудженого ОСОБА_16 до вказаної установи не надходили.
Згідно із матеріалами справи, засудженим здійснювалися заходи щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій за вироком суду, 14 лютого 2018 року засуджений звертався до начальника Державної установи «Хролівський виправний центр» ОСОБА_17 з проханням щодо розшуку потерпілої для виплати їй суми моральної шкоди, однак відомості щодо розгляду зазначеного клопотання засудженого в матеріалах особової справи відсутні. Отже, засуджений не відшкодовує завдану злочином шкоду з незалежних від нього причин.
Довід прокурора про те, що ОСОБА_8 раніше був неодноразово судимий не ґрунтується на законі, адже останній має лише 1 судимість за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2013 року, за яким остаточне покарання було призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Червонозаводським районного суду м. Харкова від 30 листопада 2012 року. Всі попередні судимості ОСОБА_16 погашені у встановленому законом порядку.
Також, чинне законодавство не містить заборон щодо застосування положень ст. 81 КК України до осіб, які раніше вже звільнялися від відбування покарання умовно-достроково. А з урахуванням даних про особу ОСОБА_8 , його сумлінної поведінки та ставлення до праці під час відбування покарання, ця обставина не є такою, що свідчить про незаконність висновків районного суду.
Стосовно доводів прокурора про неодноразові відмови комісією при установі виконання покарань в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Вищевказані рішення комісій були прийняті 15.10.2015 р., 16.03.2016 р., 29.06.2017 р.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року, ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2013 року. Як вбачається зі змісту вищевказаної ухвали суду, у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання було відмовлено, враховуючи короткий термін його перебування у виправному центрі. Разом з тим, після постановлення зазначеної ухвали та до ухвалення оскаржуваного рішення засуджений заохочувався 10 разів, стягнень не мав, продовжував працювати на контрагентському об`єкті та виконувати роботи з благоустрою території.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін, як така, що є обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга прокурора не містить посилань на передбачені ст. 415 КПК України порушення, перелік яких є вичерпним, які б давали суду апеляційної інстанції законні підстави для скасування рішення суду та призначення у кримінальному провадженні нового судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2019 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя -

Судді: