ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/819/16-к Номер провадження 11-кп/814/576/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.186 КК - С.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурорів потерпілої захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
виправданогоОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження № 0000282 за апеляційною скаргою прокурора Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , який брав участь у даному провадженні, на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, маючий двох неповнолітніх дітей, непрацюючий, на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

виправданий за ч.1 ст.186 КК України через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з вироком, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що він 6 серпня 2016 року близько 13 год. 20 хв., перебуваючи на території домогосподарства по АДРЕСА_2 , відкрито викрав належний потерпілій ОСОБА_8 мобільний телефон «Lenovo-A936» із картою пам`яті 4Gb та сім-картою мобільного оператора «Київстар» загальною вартістю 2090 грн., який знаходився на багажнику автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_1 .

Виправдовуючи ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та засудити на 120 годин громадських робіт.

При цьому вважає належними доказами підтвердження винуватості ОСОБА_10 показання свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні надав вичерпні пояснення щодо обставин вчинення злочину та місця, з якого він спостерігав за подіями.

Стверджує про недопустимість показань свідка ОСОБА_12 , про якого стороні захисту було відомо з самого початку досудового розслідування, проте, всупереч вимогам ст.290 КПК України, цей доказ не був відкритий стороні обвинувачення.

Прохає врахувати письмові пояснення ОСОБА_10 від 6 серпня 2016 року, за змістом яких він зазначав, що до помешкання потерпілої приходив сам.

Зазначає, що стороною обвинувачення не надано документи на викрадений телефон, оскільки вони не збереглись, що підтверджується поясненнями потерпілої в судовому засіданні.

Вказує, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 , як відкрите викрадення майна (грабіж), на момент складання обвинувального акта були кваліфіковані на підставі зібраних під час досудового розслідування доказів, в тому числі показань потерпілої та свідка ОСОБА_11 .

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурорів на підтримання доводів апеляційної скарги, потерпілу, яка погодилася з прокурорами, міркування обвинуваченого та його захисника про законність і обґрунтованість вироку суду, дослідивши докази, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч твердженням прокурора, місцевий суд, виправдовуючи ОСОБА_10 за ч.1 ст.186 КК України, дотримався вищезазначених вимог закону.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів, що були надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, та дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину.

Так, ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 6 серпня 2016 року близько 13 год. 20 хв. перебував поблизу подвір`я по АДРЕСА_2 , підтвердив наявність давнього конфлікту зі свідком ОСОБА_13 з приводу компресора, проте заперечував свою причетність до вчинення злочину.

Всі докази винуватості ОСОБА_10 , на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені місцевим та апеляційним судом, згідно зі статтями 85, 86, 87, 94 КПК України оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Відповідно до ч.1 ст.186 КК України грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення.

Викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення в обвинувальному акті, слідчий зазначив, що під час вчинення злочину на території домогосподарства були потерпіла ОСОБА_8 і свідки ОСОБА_13 її співмешканець, а також ОСОБА_11 , в присутності яких ОСОБА_10 відкрито заволодів чужим майном.

Проте, потерпіла ОСОБА_8 в засіданні суду першої інстанції показала, що не бачила як ОСОБА_10 викрадав телефон і в подальшому відмовилася від підтримання обвинувачення, про що надала відповідну заяву.

Під час допиту потерпілої апеляційним судом, ОСОБА_8 підтвердила в цій частині свої показання та пояснила, що лише припускала факт викрадення телефону ОСОБА_10 , оскільки, на її думку, ніхто інший цього зробити не міг, бо на подвір`ї перебували, крім неї з обвинуваченим, тільки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_11 в засіданні апеляційного суду пояснив, що 6 серпня 2016 року він допомагав ОСОБА_13 по господарству і в цей час прийшов ОСОБА_10 , який сварився зі ОСОБА_13 з приводу компресора.

Під час конфлікту обвинувачений ударив ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_10 господарі вдвох виштовхали з подвір`я. Вже після того, як обвинувачений пішов, потерпіла виявила, що телефон зник. При цьому ОСОБА_11 стверджував, що не бачив, щоб ОСОБА_10 забирав з багажника автомобіля телефон.

Такі показання потерпілої і свідка ОСОБА_11 узгоджуються між собою та спростовують показання свідка ОСОБА_13 , який зазначав, що бачив як обвинувачений відкрито викрав телефон.

При цьому колегія суддів враховує, що показання ОСОБА_13 є непослідовними, нелогічними, суперечливими в тому числі і з огляду на те, що лише він заперечує наявність конфлікту з обвинуваченим з приводу компресора, хоча показання інших допитаних судом осіб підтверджують це.

Доводи прокурора про необхідність врахування письмових пояснень обвинуваченого під час досудового розслідування суперечать приписам ч.4 ст.95 КПК України, відповідно до якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, стороною обвинувачення не доведено, що мало місце відкрите викрадення чужого майна.

Також колегія суддів враховує таке.

Під час досудового розслідування не встановлено місцезнаходження предмету злочину.

Потерпіла повідомила про відсутність будь-яких документів на телефон, а також пояснила, що не знала марки телефону.

При цьому орган досудового розслідування жодних слідчих дій, направлених на встановлення моделі викраденого телефону, не здійснював.

Водночас, під час досудового розслідування проведено оцінку вартості майна.

Відповідно до висновку експерта № Л/2508/1, об`єктом оцінки був мобільний телефон «Lenovo-А936» з картою пам`яті на 4 Gb, з урахуванням відсотку зносу, хоча потерпіла в судовому засіданні заперечувала наявність в телефоні карти пам`яті.

Дослідження проводилося на підставі «замовлення» слідчого ОСОБА_14 , який не здійснював досудове розслідування цього кримінального провадження та не отримував відповідних доручень прокурора (т.1 а.с.234).

Жодних процесуальних документів про призначення експертизи матеріали провадження не містять і прокурором апеляційному суду не надано.

За таких обставин колегія суддів вважає висновок про вартість майна №Л/2508/1 неналежним та недопустимим доказом.

Тобто, орган досудового розслідування не встановив, яке саме майно було викрадено та його вартість.

Протокол огляду місця події від 06 серпня 2016 року не містить фактичних даних, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження (т.1 а.с.228-229).

Більше того, згідно з довідкою слідчого ОСОБА_15 , до протоколу огляду неможливо долучити фототаблицю в зв`язку з непередбачуваними технічними поломками (т.1 а.с.230).

Інших доказів вини ОСОБА_10 , окрім протоколів пред`явлення його особи для впізнання за фотознімками, суду першої та апеляційної інстанції не надавалося.

Отже, за наслідками судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_10 інкримінованого злочину, у зв`язку із чим на підставі ч.1 ст.373 КПК України суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про ухвалення виправдувального вироку.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 368, 370, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2018 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4