КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 та ч.3 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою під час вирішення питання доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого в порядку ст. 331 КПК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до 25 серпня 2019 року включно.
Також цією ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та визначено йому розмір застави для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України у виді трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 576 300 (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста) гривень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що він вже тривалий час знаходиться під вартою, а саме з 28.01.2017 року, за час перебування в слідчому ізоляторі захворів на чисельні тяжкі захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного медичного догляду, що неможливо здійснити в умовах СІЗО.
Також апелянт вказує, що він не є суспільно небезпечною особою, має постійне місце проживання, працевлаштований, на його утриманні перебувають батьки пенсіонери, а інкримінований йому злочин вчинено без застосування насильства.
Вважає, що суд безпідставно збільшив йому розмір застави з 64 000 до 576 300 гривень, оскільки матеріальної шкоди завдано не було і претензії з боку потерпілих відсутні.
Звертає увагу, що він ніколи не переховувався від слідства та суду і не збирається цього робити в подальшому, зобов`язується виконувати усі покладені на нього процесуальні обов`язки, а тому просить суд змінити йому запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на підтримку доводів апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження №755/6738/17 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції Україн (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочином, а тому, оцінивши у сукупності всі обставини, передбачені положеннями ст. 178 КПК України, покарання, що загрожує ОСОБА_7 за інкриміновані йому кримінальні правопорушення та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені судом при обранні та продовженні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд дійшов висновку про доцільність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочину, мають високий ступінь суспільної небезпеки та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, кількість епізодів злочинної діяльності, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст. 289 КПК України, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не є суспільно небезпечною особою, має постійне місце проживання, працевлаштований, а інкримінований йому злочин вчинено без застосування насильства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а посилання апелянта на ту обставину, що за час перебування в слідчому ізоляторі він захворів на чисельні тяжкі захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного медичного догляду та те, що на його утриманні перебувають батьки пенсіонери, не може бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції задоволено клопотання обвинуваченого та відповідно до положень ч.3 ст. 182 КПК України, для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, визначено ОСОБА_7 розмір застави в межах, передбачених п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, що спростовує апеляційні твердження апелянта про те, що суд безпідставно збільшив розмір застави з 64 000 до 576 300 гривень.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст. 289 КК України КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою до 25 серпня 2019 року включно без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3