Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

10 червня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000106 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерце Ківерцівського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, пенсіонера, інваліда другої групи, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України три роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію майна, яке було предметом злочину, та конфісковано у власність держави: 86 патронів, 67 гільз, револьвер, передані на зберігання в спеціально обладнане приміщення ВЛМТЗ ГУНП у Волинській області.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту приведення вироку до виконання.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 8140,90 грн.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 24 квітня 2016 року близько 10.30 год, перебуваючи на земельній ділянці біля озера, що в с. Озерце Ківерцівського району Волинської області, під час словесного конфлікту зі ОСОБА_9 , застосувавши до останнього фізичне насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з погрозою застосування такого насильства, відкрито заволодів майном потерпілого - металошукачем, при цьому, застосовуючи психологічний тиск та залякування, які потерпілий реально сприйняв, повідомив, що вказане майно забирає собі, як плату за користування належною йому земельною ділянкою, заподіявши шкоду на суму 7350 грн.

19 липня 2016 року близько 11.45 год. під час санкціонованого обшуку в житлових будинках, господарських спорудах та підсобних приміщеннях, які знаходяться на території земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0401 в с. Озерце Ківерцівського району Волинської області та належать на праві власності ОСОБА_5 , працівниками правоохоронних органів було виявлено та вилучено: 134 патрони, 1 гільзу, револьвер системи Наган зразка 1895 року заводський номер РДГ-5 промислового виготовлення, два підривні уніфіковані запали дистанційної дій типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення та одну сигнальну ракету.

Того ж дня приблизно о 12.05 год. в ході проведення обшуку за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 було виявлено та вилучено: патрони калібром 5,6 мм в кількості 7 штук, патрони для відстрілу гумовими кулями в кількості 12 штук та один патрон калібру 7,62 мм, що відносяться до бойових припасів та нарізної вогнепальної зброї.

У поданих апеляційних скаргах:

Захисники-адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 доводять, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, упередженістю при постановленні вироку, а також однобічністю і неповнотою досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, невірного застосування законодавства, що виключає, на їхню думку, доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Вказують, що зібрані докази в кримінальному провадженні є недопустимими, мають суб`єктивний і упереджений зміст, та не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався обвинувачений і захист під час розгляду справи, як на підставу невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів. Зазначають, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази наявності попередньої змови або намірів ОСОБА_5 та ОСОБА_11 вчинити пограбування ОСОБА_12 , як і докази, що підтверджують показання потерпілого про нанесення йому ударів ОСОБА_5 . Крім того, не погоджуються із вироком суду в частині засудження ОСОБА_5 за незаконне зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто за ч. 1 ст. 263 КК України, натомість зазначаючи, що у вироку викладене сформульоване обвинувачення, як незаконне поводження зі зброєю або вибуховими речовинами, що не передбачено диспозицією вказаної статті. Доводять, що у вироку невірно викладені показання свідків, дана неналежна оцінка показам самого обвинуваченого та очевидців подій.

Просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує, що судом першої інстанції порушено і вимоги кримінального-процесуального законодавства щодо таємниці нарадчої кімнати та постановлення оскаржуваного вироку.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_5 у скоєному та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, доводить, що судом призначено ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у вигляді шести років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі із застосуванням на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України спецконфіскації зброї та боєприпасів. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання шість років позбавлення волі із застосуванням на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України спецконфіскації зброї та боєприпасів.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, яку підтримав і потерпілий ОСОБА_12 , доводи захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які просять вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства, провівши частково судове слідство, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисників обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора - відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до положень ст. 94 цього Кодексу, згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, вказаних вимог закону у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції належним чином не дотримано.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у відкритому заволодінні майном ОСОБА_9 із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я та із погрозою такого застосування, яке останній сприйняв всерйоз.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності вини особи, згідно положень ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, тлумачаться на її користь.
За вимогами ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, про що наголошується і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку.

Сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, а всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

В основу обвинувального вироку покладено суперечливі показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків та інші письмові докази по справі, натомість не надана належна оцінка показанням самого обвинуваченого ОСОБА_5 , на орендованій території якого потерпілим незаконно проводилися металопошукові роботи, а також свідка ОСОБА_13 , який попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

Згідно вимог ст. ст. 85, 86 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Диспозиція ч. 2 ст. 186 КК України встановлює відповідальність за такі протиправні дії особи, що виражаються у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), зокрема і вчиненому повторно.

Із роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності від 06 листопада 2009 року, слідує, що відповідно до ч. 1 ст. 186 КК України грабіж з об`єктивної сторони передбачає відкрите викрадення чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але сам викрадач ігнорує це. Із суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_5 своєї вини у вчинені грабежу щодо ОСОБА_12 не визнав.

Зазначив, що орендує територію, де знаходиться озеро, поблизу якої побудував декілька господарських приміщень для відпочинку громадян ( кафе, альтанка, будинки) та посадив ялинки. 24 квітня 2016 року близько 10.30 год. помітив чоловіка, який щось копав на його території з лівої сторони озера. Запросив ОСОБА_13 і поїхав до зазначеного місця, де побачили, що ОСОБА_9 тримає в руках лопату і займається копанням ямок. Зробивши йому зауваження щодо заборони здійснення будь-яких робіт на приватній території, потерпілий вдарив його лопатою із значною силою по плечі, у відповідь на що він взяв із автомобіля рушницю та зробив постріл вверх холостими патронами. Потерпілий, злякавшись, втік на велосипеді, залишивши при цьому свій металошукач біля озера. Свідок ОСОБА_13 весь час сидів в машині, і ні він, ані свідок металошукач в потерпілого не відбирали.

При апеляційному розгляді потерпілий ОСОБА_12 , заперечуючи показання обвинуваченого, вказав, що він на протязі восьми років займається нумізматикою і для виконання робіт 24 квітня 2016 року приблизно о 10.30 год. поїхав до озера в с. Озерце Ківерцівського району Волинської області, взявши із собою металошукач. Зробивши пару ямок, до нього під`їхали двоє чоловіків, серед яких був і ОСОБА_5 , та заначили про заборону виконання на цій земельній ділянці, яка є приватною власністю, проведення будь-яких робіт. За вказівкою ОСОБА_5 , його колега ОСОБА_13 відібрав в нього металошукач, при цьому обвинувачений наніс йому один удар рукою по шиї, внаслідок чого він випустив із рук металошукач. Чоловіки забрали апарат і пішли до автомобіля, на його прохання повернути металошукач ОСОБА_5 знову наніс два удари рукою в груди. Намагався дану ситуацію врегулювати мирним шляхом, тому звернувся із завою про вчинене кримінальне правопорушення лише через два місяці. Будь-яких побоїв в лікарні не знімав. Під час конфлікту ОСОБА_5 вогнепальної зброї не застосовував, металошукач вирвав з рук свідок ОСОБА_13 , який заніс його до автомобіля.

Однак, при цьому ОСОБА_9 вказати механізм завдання йому удару обвинуваченим не може, як не може однозначно пояснити і обставини викрадення металошукача.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 , будучи приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, підтвердив, що в квітні місяці біля 10.00 год. з ОСОБА_5 затримали незнайомого чоловіка на земельній ділянці, що належить обвинуваченому. Під`їхавши автомобілем до чоловіка, який копав ямки, він залишився в автомобілі, а обвинувачений пішов до ОСОБА_9 з`ясувати, що він робить на приватній території. Між ними виник конфлікт з приводу заборони копання на вказаній території, оскільки потерпілий вимагав документи на землю. В ході суперечки ОСОБА_9 замахнувся на ОСОБА_5 лопатою, маючи намір вдарити по голові, однак останній ухилився і удар прийшовся на руку в області плеча. Тоді обвинувачений із заднього сидіння автомобіля вийняв рушницю і зробив постріл у вверх холостим патроном, а потерпілий злякався, кинув лопату, сів на велосипед і поїхав з місця події, залишивши металошукач, який згодом ними було знайдено. Категорично ствердив, що металошукач в потерпілого ніхто не відбирав, будь-якого насильства щодо останнього ніхто не застосовував.

Зазначені показання обвинуваченого щодо фактичних обставин вказаного конфлікту узгоджуються і з показами свідка ОСОБА_14 , який в той день приїхав на рибалку в с. Озерце. Свідок підтвердив, що бачив даний конфлікт між чоловіками, під час якого в потерпілого в руках була лопата, якою він замахнувся на ОСОБА_5 , однак останній ухилився і удар прийшовся на ліву сторону руки. Вказав, що обвинувачений вистрілив вверх, а потерпілий втік.

Таким чином, викладені у вироку висновки суду щодо доведеності об`єктивної сторони кримінального правопорушення за кваліфікуючими ознаками ч. 2 ст. 186 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження при дослідженні безпосередньо судом доказів

В тому числі, поза розумним сумнівом не доведено і наявність в обвинуваченого ОСОБА_5 прямого умислу на відкрите заволодіння майном потерпілого, поєднане з насильством чи попередньої домовленості на вчинення таких дій між ним та іншою особою, на яку вказує потерпілий.

Інших доказів винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів не надано суду апеляційної інстанції ні прокурором, ні потерпілим.

Відповідно до рішення Європейського суду Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 року, розслідування кримінального провадження повинно бути ефективним, вирок суду повинен бути вмотивованим та обґрунтованим, а суд повинен провести особливо ретельний аналіз всіх зібраних доказів органом досудового розслідування з урахуванням матеріалів, поданих учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належної перевірки доказів, на яких вирішальною мірою ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому діянні за ч. 2 ст. 186 КК України, не провів.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно вимог статті 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Крім цього, оскаржуваним вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто, в незаконному зберіганні вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, 19 липня 2016 року в житлових будинках господарських спорудах та підсобних приміщеннях, які знаходяться на території земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0401 в с. Озерце Ківерцівського району Волинської області та за місцем проживанні і реєстрації ОСОБА_5 .

Між тим, в мотивувальній частині вироку суд не вказав, які ж вимоги і якого саме закону порушив ОСОБА_5 , як і, всупереч вимогам КПК України, не розмежував різні за місцем, часом і способом вчинення кримінальні правопорушення, не навівши окремо докази, що свідчать про встановлені обставини доведеності вини обвинуваченого по кожному із інкримінованих епізодів за ч. 1 ст. 263 КК України.

Як слідує із вироку, 19 липня 2016 року було виявлено в житлових будинках, господарських спорудах та підсобних приміщеннях, які знаходяться на території земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0401 в с. Озерце Ківерцівського району Волинської області та належать на праві власності ОСОБА_5 , 134 патрони, 1 гільзу, револьвер системи Наган зразка 1895 року заводський номер РДГ-5 промислового виготовлення, два підривні уніфіковані запали дистанційної дій типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення та одну сигнальну ракету.

Однак, у вироку не зазначено, що у вказаних приміщеннях, в тому числі, і в недобудованій будівлі, які загальновідвідуваними і доступними, як для відпочиваючих, так і обслуговуючого персоналу, саме ОСОБА_5 без передбаченого дозволу зберігав вищевказане майно.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 визнав вину за ч. 1 ст. 263 КК України лише за епізодом зберігання травматичних патронів за місцем проживання в м. Луцьк, вказавши, що обшуки проводилися в недобудованих приміщенням та за місцем проживання. Рюкзак з боєприпасами, про який йдеться у вироку, знайшли на території поблизу озера його працівники ОСОБА_15 , і який, як з`ясувалося при обшуку, знаходився в недобудованому приміщенні, куди працівники приносять і всі загублені на території поблизу озера речі.

Суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_5 показаннями свідка ОСОБА_16 , яка повідомила, що її чоловік віддав рюкзак з боєприпасами обвинуваченому. Однак, як слідує із звукозапису судового розгляду, таких показань свідок не надавала. Свідок вказала, що її чоловік мав намір віддати ОСОБА_17 вказаний рюкзак, однак незадовго до цього помер, і чи бачив обвинувачений вміст рюкзака їй невідомо, у зв`язку з чим покладений в основу вироку доказ є таким, що не відповідає дійсності.

Підтвердила, що на вказаній території біля озера наймані працівники ОСОБА_17 постійно знаходять усіляки речі, в тому числі, ножі, телефони, патрони.

Судом не взято до уваги і послідовні показання свідків очевидців подій щодо зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які повідомили про непричетність обвинуваченого до вказаного злочину, зокрема, всі свідки підтвердили, що ОСОБА_5 не знав і не міг знати про існування, а тим більше, зберігати боєприпаси, гранати та револьвер у будинку для відпочиваючих на березі озера. Дане приміщення не закривається, є загальновідвідуваним і доступним для усіх відпочиваючих та обслуговуючого персоналу.

Жодного доказу про те, що ОСОБА_5 знав про наявність виявленого рюкзака з боєприпасами чи мав до нього відношення, в тому числі, і знав, що є такі боєприпаси, сторона обвинувачення для суду першої інстанції не надала. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Як пояснив ОСОБА_5 , він займається зеленим туризмом і в нього працюють з десяток найманих працівників, які мають вільний доступ до вказаних приміщень, що підтверджено і згаданими свідками в кримінальному провадженні.

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_5 , як власник житлових будинків, господарських споруд та підсобних приміщень, які знаходяться на території земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0401 в с. Озерце Ківерцівського району Волинської області, доступ до яких є завжди відкритий, оскільки призначені для відпочиваючих, не знав та не міг знати про те, що там знаходяться боєприпаси чи інша вогнепальна зброя, а тому колегія суддів вважає, що твердження суду про те, що ОСОБА_17 , як власник, мав би відповідати за все, що принесено сторонніми особами на його територію, не заслуговує на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а в іншій частині, згідно п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підлягає зміні, з виключенням із вироку епізоду засудження ОСОБА_5 за незаконне зберігання в житлових будинках, господарських спорудах та підсобних приміщеннях, які знаходяться в с. Озерце Ківерцівського району Волинської області, вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в цій частині з вироку суду першої інстанції слід виключити і покликання на застосування щодо ОСОБА_5 спеціальної конфіскації.

Поряд з цим, беручи до уваги показання ОСОБА_5 щодо незаконного зберігання патронів за місцем реєстрації в м. Луцьк та інші досліджені судом докази, колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції правомірно визнав ОСОБА_5 винним за незаконне зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу за місцем його реєстрації.

Що ж до покликань захисників обвинуваченого щодо порушення, на їхню думку, таємниці нарадчої кімнати при ухваленні судового рішення, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки будь-яких доказів порушення таємниці нарадчої кімнати матеріали провадження не містять, таких доказів не здобуто судом апеляційної інстанції, і не надано стороною захисту.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисників-адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року щодо засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України змінити.

Виключити з вироку епізод засудження ОСОБА_5 за незаконне зберігання в житлових будинках, господарських спорудах та підсобних приміщеннях, які знаходяться на території земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0401 в с. Озерце Ківерцівського району Волинської області та належать на праві власності ОСОБА_5 - 134 патронів, 1 гільзи, револьвера системи Наган зразка 1895 року заводський номер РДГ-5 промислового виготовлення, двох підривних уніфікованих запалів дистанційної дій типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення та однієї сигнальної ракети і в цій частині провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

ОСОБА_5 визнати винним за ч. 1 ст. 263 КК України по епізоду незаконного зберігання бойових припасів та нарізної вогнепальної зброї за місцем реєстрації і призначити покарання три роки позбавлення волі.

Виключити з вироку покликання на застосування щодо ОСОБА_5 положень ч. 1 ст. 70 КК України та спеціальної конфіскації.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

Вирок в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати.

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

В решті вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження в цей же строк з дня проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом вірно: Суддя ОСОБА_1