Справа № 457/928/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/435/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №457/928/17 про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, з участю
прокурора ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_10
за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 05 березня 2018 року,

встановила:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та призначено покарання: за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 4 роки.
У відповідності до ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 процесуальні обов`язки.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку та жительку АДРЕСА_2 , раніше не судиму згідно ст.89 КК України,

визнано винною та призначено покарання: за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 4 роки.
У відповідності до ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, якщо вона протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 процесуальні обов`язки.

Арешт на майно, яке було вилучено у ОСОБА_7 , накладений ухвалою слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 13 липня 2017 року, скасовано.
Арешт на майно, яке було вилучено в ході обшуку будинку АДРЕСА_1 , а саме: жіночу цепочку з кулоном, на якому дев`ять камінців, накладений ухвалою слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 13 липня 2017 року скасовано.
Цивільний позов потерпілих задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь: ОСОБА_12 2700.00 грн., ОСОБА_13 39881.00 грн. матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 1300.00 грн. матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 6600.00 грн. матеріальної шкоди та 2000.00 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 09 червня 2017 року, у період часу з 09:00 до 17:00 год., за попередньою змовою з ОСОБА_8 , в групі осіб, згідно з узгодженим планом, за допомогою попередньо підготовленої відмички, відчинив замок квартири АДРЕСА_3 , після чого проник до неї, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 10200.00 грн., а ОСОБА_8 в цей час перебувала на сходовій площадці з метою здійснення попереджувальних дій щодо можливого викриття здійснення ними таємного викрадення чужого майна. Діючи узгоджено між собою, з корисливих мотивів і єдиним злочинним умислом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали майно потерпілого ОСОБА_12 на зазначену вище суму.
Крім цього, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна з проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою збагачення, продовжуючи свою попередню змову з ОСОБА_8 , розподіливши ролі до початку злочину для спільного його вчинення, 10 червня 2017 року у період часу з 10:00 до 13:00 год., згідно з узгодженим планом, за допомогою попередньо підготовленої відмички, відчинив замок квартири АДРЕСА_4 , після чого проник до неї, звідки таємно, повторно, викрав майно потерпілої ОСОБА_15 на загальну суму 3235.00 грн. ОСОБА_8 в цей час перебувала на сходовій площадці під`їзду будинку, з метою здійснення попереджувальних дій щодо можливого викриття здійснення ними таємного, повторного, викрадення чужого майна. Діючи узгоджено між собою, з корисливих мотивів і єдиним злочинним умислом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали майно потерпілої ОСОБА_15 на зазначену вище суму.
Крім цього, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна із проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою збагачення, продовжуючи свою попередню змову із ОСОБА_8 , розподіливши ролі до початку злочину, для спільного його вчинення, 10 червня 2017 року в період часу із 10:00 до 13:00 год., згідно з узгодженим планом, за допомогою попередньо підготовленої відмички, відчинив замок квартири АДРЕСА_5 , після чого проник до неї, звідки таємно, повторно викрав майно потерпілої ОСОБА_16 на загальну суму 3900.00 грн. ОСОБА_8 в цей час перебувала на сходовій площадці під`їзду будинку, з метою здійснення попереджувальних дій щодо можливого викриття здійснення ними таємного, повторного викрадення чужого майна. Діючи узгоджено між собою, з корисливих мотивів і єдиним злочинним умислом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали майно потерпілої ОСОБА_16 на вищевказану суму.
Крім цього, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна із проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою збагачення, продовжуючи свою попередню змову із ОСОБА_8 , розподіливши ролі до початку злочину, для спільного його вчинення, 15 червня 2017 року в період часу із 15:00 год. до 18:00 год., згідно з узгодженим планом, за допомогою попередньо підготовленої відмички, відчинив замок квартири АДРЕСА_6 , після чого разом із ОСОБА_8 проник до неї, звідки таємно, повторно викрав із ОСОБА_8 майно потерпілого ОСОБА_17 на загальну суму 900.00 грн. Діючи узгоджено між собою, з корисливих мотивів і єдиним злочинним умислом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали майно потерпілого ОСОБА_17 на вищевказану суму.
Крім цього, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна із проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою збагачення, продовжуючи свою попередню змову із ОСОБА_8 , розподіливши ролі до початку злочину, для спільного його вчинення, 22 червня 2017 року в період часу із 10:00 до 19:00 год., згідно з узгодженим планом, за допомогою попередньо підготовленої відмички, відчинив замок квартири АДРЕСА_7 , після чого проник до неї, звідки таємно, повторно викрав майно потерпілої ОСОБА_14 на загальну суму 19174.00 грн. ОСОБА_8 в цей час перебувала на сходовій площадці під`їзду будинку, з метою здійснення попереджувальних дій щодо можливого викриття здійснення ними таємного, повторного викрадення чужого майна. Діючи узгоджено між собою, з корисливих мотивів і єдиним злочинним умислом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали майно потерпілої ОСОБА_14 на вищевказану суму.
Крім цього, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна із проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою збагачення, продовжуючи свою попередню змову із ОСОБА_8 , розподіливши ролі до початку злочину, дня спільного його вчинення, 28 червня 2017 року в період часу із 12:00 до 14:20 год., згідно з узгодженим планом, за допомогою попередньо підготовленої відмички, відчинив замок квартири АДРЕСА_8 , після чого проник до неї разом із ОСОБА_8 , звідки таємно, повторно викрав із ОСОБА_8 майно потерпілої ОСОБА_13 на загальну суму 93558.00 грн. Діючи узгоджено між собою, з корисливих мотивів і єдиним злочинним умислом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали майно потерпілої ОСОБА_13 на вищевказану суму.
Крім цього, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна із проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою збагачення, продовжуючи свою попередню змову із ОСОБА_8 , розподіливши ролі до початку злочину, для спільного його вчинення, 11 липня 2017 року о 11:10 год., згідно з узгодженим планом, за допомогою попередньо підготовленої відмички, відчинив замок квартири АДРЕСА_9 , після чого проник до неї з метою таємного, повторного викрадення товарно-матеріальних цінностей та розпочав пошук цінних речей, чим порушив звичайний їх порядок у квартирі. ОСОБА_8 в цей час перебувала на сходовій площадці під`їзду будинку, з метою здійснення попереджувальних дій щодо можливого викриття здійснення ними таємного, повторного викрадення чужого майна. ОСОБА_7 , зрозумівши, що у квартирі хтось перебуває, почав втікати, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від їхньої волі, не здійснивши викрадення майна потерпілого ОСОБА_18 .
На даний вирок прокурор ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати такий з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 та призначити покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. ОСОБА_8 визнати винною та призначити покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вважає зазначене судове рішення незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок безпідставного застосування ст.75 КК України.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення покарання та звільнення від його відбування. Звільняючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку про можливість їх виправлення без відбування покарання, своє рішення не мотивував.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не врахував з достатньою повнотою ступінь тяжкості вчиненого діяння, а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, особу обвинувачених, а саме те, що обвинуваченими вчинено 7 умисних тяжких злочинів, що посягали на майно громадян та заподіяли збитки в розмірі 130967.00 гривень, з яких не відшкодовано в розмірі 50481.00 гривень, крім цього, не врахував відсутність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_7 , відсутність заробітку та постійного місця праці обвинувачених, що, в свою чергу, збільшує ризик вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
На думку апелянта, зазначивши у вироку як обставину, що пом`якшує покарання, щире розкаяння обвинувачених, суд першої інстанції належним чином не мотивував, в чому саме воно полягає, чи дійсно має місце критична оцінка обвинуваченими своєї протиправної поведінки.
Таким чином, вищенаведеним обставинам у їх поєднанні суд першої інстанції не дав відповідної оцінки з точки зору суспільної небезпечності винних осіб. Відтак, висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства не можна визнати обґрунтованим, а вирок в цій частині - законним і вмотивованим.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та виступ захисника ОСОБА_10 щодо заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду та ніким не оспорюються.
Доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 про незаконність вироку суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме у зв`язку з звільненням обвинуваченого від відбування покарання з встановленням іспитового строку, є безпідставними.
При визначенні покарання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що, відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На виконання вимог закону судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, щире каяття та думку потерпілих, часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, також враховано висновок органу пробації, відповідно до якого, виправлення обвинуваченого без відбування покарання можливе за умови виконання обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Судом враховано те, що обвинувачена ОСОБА_8 , згідно ст.89 КК України, раніше не судима, на обліку в лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, щире каяття та думку потерпілих, часткове відшкодування шкоди, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, також враховано висновок органу пробації, відповідно до якого, виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Також судом враховано ступінь тяжкості, обставини злочину та його наслідки. До обставин, що пом`якшуть покарання, суд відніс щире каяття обвинувачених.
Покарання ОСОБА_7 чотири роки позбавлення волі та ОСОБА_8 три роки шість місяців позбавлення волі, суд першої інстанції призначив з врахуванням вимог ст.ст. 65, 66 КК України.
Разом з тим, згідно з положеннями ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З врахуванням цих обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 можуть бути виправлені без реального відбування покарання, а тому їх, на підставі ст.75 КК України, було звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вони протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинять нового злочину і виконають покладені на них визначені у ст.76 КК України обов`язки.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене покарання, з застосуванням положень ст.75 КК України, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Поряд з цим, на думку колегії суддів, ізоляція ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності та ОСОБА_8 , яка вважається не судимою згідно ст.89 КК України від суспільства та поміщення їх на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, про що порушується питання в апеляційній скарзі прокурора, не є в даному випадку виправданим заходом примусу.
Як пояснив ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду, після вчинення інкримінованих злочинів став на шлях виправлення, працює, хоча і не офіційно, проживає з матір`ю в селі, частково відшкодував завдану шкоду і продовжує відшкодовувати шкоду, про що подані відповідні розписки. ОСОБА_8 також пояснила, що після вчинення інкримінованих злочинів стала на шлях виправлення, утримує двох малолітніх дітей 2012 та 2016 років народження, є вдовою, опікується та доглядає за батьком, інвалідом першої групи, частково відшкодувала завдану шкоду і продовжує відшкодовувати шкоду, про що подані відповідні розписки.
Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання, з застосуванням ст.75 КК України, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість, немає. Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення лише покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає безпідставними. Тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Також апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд застосувавши положення ст.75 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого діяння, особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, особу обвинувачених. Приймаючи рішення про можливість звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції, з врахуванням саме цих обставин щодо кожного із обвинувачених, прийшов до правильного висновку про можливість їх виправлення без реального відбування покарання, з чим погоджується колегія суддів.
При перевірці справи не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляційній скарзі.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 05 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4