ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2500/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4.ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова та за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 20.03.2017 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років та 3 (трьох) місяців позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 по вказаному кримінальному провадженню не обирався.
Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з 15 квітня 2019 року.
Згідно вироку, 18.02.2016 року приблизно о 19 годині 50 хвилин, діючи повторно, умисно та узгоджено, за попередньою змовою в групі осіб, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, маючи сумісний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, прибули до будинку АДРЕСА_1 . Після чого піднявшись на шостий поверх вказаного будинку та впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрали, розташовані на сходовому майданчику належні потерпілим - ковані металеві тамбурні двері, вартістю 2130 гривень, які намагалися винести з будинку з метою подальшої реалізації.
Обвинувачений ОСОБА_7 в групі осіб, виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, довести свій злочинний намір, направлений на таємне викрадання вказаного майна до кінця не змогли з причин, які не залежали від їх волі, так як на місці вчинення злочину, при транспортуванні викраденого майна, були затримані мешканцями вказаного будинку, які припинили їх злочинну діяльність та вилучили викрадене майно.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та пом`якшити призначене покарання. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він погоджується з вироком, проте вважає призначене покарання занадто суворим та вважає за можливе його пом`якшити, оскільки він визнав вину у скоєному, щиро покаявся, має матір, похилого віку, яка хворіє та потребує догляду, а також у нього є захворювання варикозне розширення вен, в наслідок чого, ОСОБА_7 важко рухатися.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у повній відповідності норм КПК України та слушно дійшов висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України за закінчений замах на крадіжку, що правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років та 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4.ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова та за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 20.03.2017 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років та 3 (трьох) місяців позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.
У відповідності до ст.ст. 70, 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 повністю зарахували в строк покарання, остаточно призначеного для відбуття за сукупністю злочинів, покарання відбуте за попереднім вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 20.03.2017, а саме з 18 серпня 2018 року по 14 квітня 2019 року включно.
При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, але при цьому визнав та врахував у вироку обставину, що пом`якшує покарання за вчинення злочинів, а саме щире каяття (а.с 239).

Апеляційні доводи обвинуваченого, про те, що судом не враховані такі вагомі обставини, як його щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, недоведеність злочину до кінця, той факт, що обвинувачений є сиротою та у нього хвора бабуся, а також те, що він хворіє варикозним розширенням вен оцінюються колегією судді критично, оскільки ОСОБА_7 за місцем мешкання характеризується незадовільно, як особа, яка зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, раніше був неодноразово судимим (з 2001 року), в тому числі за вчинення умисних злочинів проти власності, при цьому судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, а також те, що ОСОБА_7 до постановлення вироку Ленінським районним судом м. Харкова вчинив вищезазначений злочин, доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі не гарантують виправлення обвинуваченого на даний час.

Згідно відомостей, що містяться у кримінальному провадженні та змісту доводів поданої апеляційної скарги, об`єктивно вбачається, що відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку суду першої інстанції (а.с. 238-242), якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання, за злочин вчинений ОСОБА_7 так і стосовно остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК КК України.

Отже, апеляційне прохання обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання та зміну вироку в цій частині, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за злочин, вчинений ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст., 69, 69-1 КК України.

За таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_8