08.08.19
Справа № 469/346/15-к
1-кп/469/2/19
У Х В А Л А

08 серпня 2019 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
У ході дослідження носія інформації, що є додатком до протоколу про результати аудіо_, відео контролю відносно особи від 11 березня 2015 року, який надається стороною обвинувачення, захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлено усне клопотання про припинення дослідження доказу у зв"язку з його явною недопустимістю.
Захисник вважає, що долучений прокурором до матеріалів справи протокол про результати аудіо-, відео контролю особи від 11 березня 2015 року (т.2, а.с.221-223), складений старшим оперуповноваженим з ОВС ВБКОЗ УСБУ в Миколаївській області старшим лейтенантом ОСОБА_6 без відповідного доручення слідчого щодо дослідження результатів НСРД, тобто не уповноваженою посадовою особою, які не надавалось право на втручання у приватне спілкування, що є порушенням вимог ст.266 КПК України, тому просив припинити дослідження додатків до вказаного протоколу та визнати його недопустимим.
Обвинувачений підтримав позицію захисника.
Прокурор проти задоволення клопотання захисника заперечував, посилаючись на те, що судом раніше відмовлено у задоволенні клопотання захисника про визнання протоколу від 11 березня 2015 року з додатками недопустимим, та обов"язку суду вирішити питання допустимості доказів у нарадчій кімнаті при постановленні вироку.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч.2 ст.89 КПК України).
Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов"язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит;
Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у звязку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобовязаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Відомості, які б вказували на безумовну та явну наявність ознак, визначених в п.п.1-5 ч.2, п.п.1-4 ч.3 ст.87 КПК України, на даний час не вбачаються, тому суд вважає, що питання допустимості даного доказу повинне вирішуватися відповідно до ст. 89 КПК України під час оцінки доказів у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
За таких обставин у задоволенні клопотання слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 85-89, 94, 371-372 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про припинення дослідження доказу у зв"язку з його явною недопустимістю відмовити.
Суддя: