Номер провадження: 11-кп/813/1589/19
Номер справи місцевого суду: 522/9482/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
30.09.2019 року м. Одеса

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2019 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках підготовчого судового засідання розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

встановив:

Вищезазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції від 30.08.2019 р. відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України в рамках підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню №001112 від 14.05.2019 р. обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 28.10.2019 року.

03.09.2019 року прокурором ОСОБА_3 подана апеляційна скарга на зазначену ухвалу суду 1-ої інстанції, яка надійшла в провадження судді-доповідача 27.09.2019 року.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до постановленого рішення Конституційним судом України 13.06.2019 року по справі № 3-208/2018(2402/18) № 4-р/2019, за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

У своєму рішенні Конституційний Суд дійшов висновку, що положення частини другої статті 392 Кодексу в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства.

Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.

Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.

Відповідно до апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №001112 від 14.05.2019 р., за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2019 р. було відмовлено та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Разом з тим, в даному випадку під час підготовчого судового засідання обвинуваченому ОСОБА_4 не продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а до нього був застосований запобіжний у вигляді домашнього арешту.

З огляду на аналіз вищезазначеного рішення Конституційного Суду, останнє було прийняте саме для забезпечення гарантій особи, відносно якої продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою перевірки наявності законних підстав для такого продовження після спливу певного проміжку часу. Тобто зазначені обставини вказують на те, що таке право належить особі та її захиснику, що може лише покращувати становище обвинуваченого, а не навпаки його погіршувати.

Натомість, апеляційна скарга прокурора подана з метою саме перегляду рішення суду першої інстанції відносно відмови у застосуванні тримання під вартою ОСОБА_4 , що автоматично вказує на погіршення такого становища обвинуваченого, а відповідно до зазначених обставин прокурор не є особою, яка має право подавати в даному випадку апеляційну скаргу, окрім того, ОСОБА_4 не був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, саме який, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року і підлягає оскарженню.

Враховуючи положення ст. 392 КПК України та вищевказане рішення Конституційного Суду України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала Приморського районного суду Одеської області від 30.08.2019 року про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а прокурор не є особою, яка має право подавати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції щодо вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

В даному випадку, оскільки прокурор не має права на оскарження ухвали суду про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в підготовчому судовому засіданні, то відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України вказана апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 5, 24, 315, 331, 370, 392, 399, 419, 532 КПК України, суддя доповідач,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2019 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках підготовчого судового засідання розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України повернути прокурору ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що вона подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу на зазначене судове рішення.

Копію ухвали, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами негайно направити прокурору ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2