ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1619/19 Справа № 202/7158/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року про арешт майна,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
третьої особи ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області задоволено, накладено арешт на автомобіль "ВАЗ 21102", р.н. НОМЕР_1 та заборонено особам у володіння яких також може перебувати це майно, відчужувати, розпоряджатись та користуватись цим автомобілем.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що автомобіль зберіг на собі сліди вчинення злочину, є речовим доказом у кримінальному провадженні, необхідний для доступу експертам, а також може містити інші відомості, які будуть використані, як доказ факту чи обставин під час досудового розслідування.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали, скасувати її та ухвалити нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку оскарження ухвали, ОСОБА_5 посилається на те, що не був присутнім під час судового розгляду та про ухвалення оскаржуваного рішення дізнався від слідчого.
Свої вимоги про скасування ухвали, ОСОБА_5 обґрунтовує відсутністю підстав для накладення арешту. Так, апелянт вказує на те, що у цьому кримінальному провадженні він має статус потерпілого, оскільки його автомобіль перебував на перехресті без руху та його було пошкоджено уламками іншого автомобіля. За таких обставин, на переконання останнього, положення ч. 1 ст. 170 КПК України застосовані бути не можуть. ОСОБА_5 вказує на те, що слідчий суддя не встановлював відповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, однак при цьому дійшов висновку про необхідність його задоволення. ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що жодні слідчі дії з автомобілем зараз не проводяться, а про хід справи його ніхто не повідомляв. Апелянт зазначає, що він позбавлений можливості працювати, оскільки його робота торгівельним представником залишить від наявності автомобіля.
Заслухавши суддю-доповідача, заявника та його представника, які підтримали скаргу, прокурора та слідчого, які просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що вказаних вимог слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення враховано не було.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000 від 19 жовтня 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В межах цього провадження, слідчий звернуся з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на майно - автомобіль "ВАЗ 21102", р.н. НОМЕР_1 , яке було задоволено слідчим суддею з мотивів відповідності цього майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.
Між тим, задовольняючи клопотання, слідчий суддя не з`ясував, що згідно з обставинами, вказаними у клопотанні, ОСОБА_5 у цьому провадженні має статус потерпілого та, відповідно, наміру приховувати, пошкоджувати або знищувати майно, що йому належить не має.
Так, слідчий суддя не надав належної оцінки тим обставинам, що у клопотанні слідчого не зазначено для проведення яких саме досліджень необхідно призначити експертизу та внаслідок чого законний володілець майна з огляду на особисту зацікавленість може перешкоджати доступу до нього.
Слідчий суддя не врахував, що фактично підставою для накладення арешту є потреба у призначенні експертизи, тоді як доведенню у відповідності з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 173 КК України підлягає можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Окрім цього, слідчий суддя не визначив розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Вказані обставини слідчим суддею залишились без належної правової оцінки, що свідчить про неналежне дотримання вимоги пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 173 КПК України.
Виходячи з викладеного та враховуючи те, що при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні майна слідчим та слідчим суддею були порушені зазначені вище норми кримінального процесуального закону, колегія суддів, з огляду на вимоги ст. 370 КПК України, ч. 3 ст. 407 КПК України вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з постановленням нової ухвали судом апеляційної інстанції, якою у задоволення клопотання слідчого з викладених вище мотивів слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000845 від 19 жовтня 2019 року, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про накладення арешту на автомобіль "ВАЗ 21102", р.н. НОМЕР_1 , в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000845 від 19 жовтня 2019 року, відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4