Постанова
іменем України
29 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 464/7974/15-к
провадження № 51-3995км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Львова,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених частиною 3 статті 15 і частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення
1. Згаданим вироком ОСОБА_6 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за частиною 3 статті 15 і частиною 2 статті 186 КК на строк 2 роки; за частиною 2 статті 186 КК на строк 4 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
2. За обставин, детально викладених у вироку, судом визнано доведеним, що 03 червня 2015 року приблизно о 13:25 біля будинку № 15 на вул. Угорській в м. Львові засуджений намагався зірвати із шиї потерпілої ОСОБА_8 золотий ланцюжок з хрестиком вартістю 2500 грн, проте не довів злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі. Наступного дня, 04 червня 2015 року, приблизно о 19:30 біля будинку № 186 на вул. Зеленій у м. Львові засуджений, зірвавши із шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок з кулоном, відкрито заволодів майном потерпілої загальною вартістю 3000 грн.
3. Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 03 листопада 2016 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг
4. У майже аналогічних за змістом та доводами касаційних скаргах засуджений та його захисник, посилаючись на пункти 12 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просять скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
5. Суть доводів сторони захисту зводиться до того, що через неповноту досудового слідства та судового розгляду судами не спростовано версії засудженого про його непричетність до вчинення інкримінованих злочинів, оскільки під час подій 03 та 04 червня 2015 року він перебував у Рівненській області, а висновки судів про його винуватість ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах.
6. Зокрема, сторона захисту стверджує, що:
- впізнання було проведено з порушенням процесуального закону, оскільки ці слідчі дії здійснювалися без участі захисника, а одяг статистів за кольором відрізнявся від одягу особи, яка пред`являлася до впізнання;
- на порушення частини 2 статті 290 КПК стороні захисту не було відкрито інформації щодо з`єднань телефону засудженого з прив`язкою до місцевості, отриманої в результаті тимчасового доступу до документів ТзОВ «Лайфсел», а також записів з камери відеоспостереження з будинку АДРЕСА_1 ;
- суд першої інстанції безпідставно не задовольнив низки заявлених ними клопотань, зокрема про допит свідків, які були присутні при проведенні впізнання, про перевірку засудженого на поліграфі, а також не задовольнив заяву про відвід прокурора та не надав часу, достатнього для підготовки виступу в судових дебатах;
- судове провадження здійснено за відсутності потерпілих, що відповідно до пункту 5 частини 2 статті 412 КПК є підставою для скасування вироку районного суду.
7. Сторона захисту також вважає, що апеляційний суд не розглянув належним чином їх апеляційних скарг і ухвалив рішення, яке не відповідає положенням статті 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
8. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
9. Захисник письмово заявила, що не заперечує проти проведення касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
10. Засуджений надіслав Суду клопотання про розгляд касаційних скарг сторони захисту без його участі.
11. У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту та просив залишити судові рішення без зміни, вважаючи їх законними й обґрунтованим.
Оцінка Суду
12. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скаргах доводи, Суд дійшов висновку, що подані скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
13. Відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема на підставі неповноти судового розгляду, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень.
14. У своїх касаційних скаргах сторона захисту переважно посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Суд нагадує, що касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням судів попередніх інстанцій. Однак Суд за наявності відповідних доводів сторони у справі здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.
15. У результаті касаційного перегляду встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до статті 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності для прийняття рішення.
16. Свій висновок місцевий суд зробив на підставі показань допитаних у судовому засіданні потерпілих, які категорично стверджували, що саме засуджений вчинив щодо них злочини за обставин, викладених в обвинувальному акті. Також суд оцінив у сукупності з іншими наявні у справі письмові докази, зміст яких детально відображено у вироку.
17. Сторона захисту посилається на те, що впізнання засудженого було проведено без участі захисника і цим порушено право на захист. Суд зазначає, що роль засудженого в ході цієї процедури була суто пасивною, він не давав жодних показань, присутність захисника не могла жодним чином вплинути на його зовнішність, яка є єдиною важливою обставиною для впізнання, і захисник не навела у касаційній скарзі доводів щодо того, яким чином її відсутність під час цієї слідчої дії позначилася чи могла позначитися на її результатах.
18. Посилання на відмінності в одягу статистів при проведенні впізнання особи не можуть бути розглянуті Судом, оскільки вони стосуються оцінки достовірності цього доказу. Більше того, цей довід не дає Суду підстав вважати, що оцінка цього доказу судом першої інстанції є довільною, оскільки з матеріалів справи відомо, що ще до проведення впізнання потерпіла ОСОБА_10 впізнала засудженого, якого випадково зустріла на вулиці, як особу, що вчинила проти неї злочин, та повідомила про це міліції.
19. Посилання сторони захисту на те, що їм не було відкрито результати тимчасового доступу до документів ТзОВ «Лайфсел» на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 14 липня 2017 року, Суд не вважає істотним порушенням кримінального процесуального закону. Як свідчать матеріали провадження, районний суд задовольнив клопотання сторони захисту та надав захиснику дозвіл на отримання тієї ж інформації від ТзОВ «Лайфсел». Таким чином, під час розгляду справи в суді сторона захисту володіла всім необхідним обсягом інформації щодо телефонних з`єднань відповідного абонента.
20. Також суд перевірив версію засудженого про його непричетність до вчинення злочину у зв`язку з перебуванням під час подій у Рівненській області. Суд першої інстанції, дотримуючись принципу змагальності, надав стороні захисту можливість представити докази на підтвердження алібі засудженого.
21. Враховуючи, що в сторони захисту були номери телефонів абонентів, з якими, за версією захисту, спілкувався засуджений, перебуваючи за межами м. Львова, ця сторона не була позбавлена можливості з`ясувати коло таких осіб і клопотати про їх допит в суді для підтвердження алібі засудженого. Виходячи з того, що сторона захисту не скористалася такою можливістю, а також не надала суду будь-яких інших доказів перебування засудженого в іншому місці під час подій 03 та 04 червня 2015 року, сумніви суду щодо перебування цього номера телефону у володінні засудженого під час подій 03 та 04 червня 2015 року є обґрунтованими. Відповідно, у Суду немає підстав ставити під сумнів висновок суду про недоведеність алібі засудженого.
22. Щодо посилань захисника на те, що сторона обвинувачення не відкрила в порядку статті 290 КПК інформації, знятої з камер відеоспостереження на будинку АДРЕСА_1 , Суд зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що така інформація була в розпорядженні сторони обвинувачення.
23. Захисник обґрунтовувала існування згаданого відеозапису посиланням на показання потерпілої ОСОБА_8 , яка, за твердженням захисника, свідчила про те, що їй органи досудового розслідування демонстрували відеозапис. Однак з матеріалів провадження вбачається, що ці твердження захисника не відповідають дійсності, оскільки потерпіла в суді показала, що не переглядала спірного відеозапису, а чула від когось про те, що такий запис існує. Жодних інших підтверджень щодо існування такого відеозапису сторона захисту не надала.
24. Також неприйнятними є доводи захисника про розгляд справи без участі потерпілих. Матеріали справи свідчать про те, що потерпілим належним чином було повідомлено про час та місце кожного судового розгляду, вони були присутніми та допитувались у кількох судових засіданнях. Крім того, інтереси потерпілих у всіх засіданнях представляв адвокат, який висловлював свою позицію також і в судових дебатах.
25. Відклавши за клопотанням захисника розгляд справи з 29 січня 2016 року на 09 лютого цього ж року суд надав стороні захисту достатній час для підготовки до судових дебатів. Тому доводи захисника в цій частині не заслуговують на увагу.
26. Отже, суд під час розгляду справи надав можливість сторонам з`ясувати всі передбачені статтею 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано визнав надані докази достатніми для встановлення винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих злочинів.
27. Апеляційний суд, повторно допитавши потерпілих, погодився з висновками суду першої інстанції щодо винуватості засудженого і залишив вирок місцевого суду без зміни. Суд дав умотивовані відповіді на всі аргументи, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту, які майже повністю повторюються у касаційних скаргах. Ухвала апеляційного суду є обґрунтованою і відповідає вимогам статті 419 КПК.
28. Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень по справі, не виявлено. Тому касаційні скарги сторони захисту задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3