Провадження №1-м/748/2/19
Єдиний унікальний№ 748/1685/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2019 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суду Чернігівської області у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю : прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -

В С Т А Н О В И В :

14 червня 2019 року наказом Міністерства юстиції України № 1778/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком Октябрьського районного суду м. Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційними ухвалами Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 25.04.2019 за № 06-54033/19..

03 липня 2019 року до суду подано клопотання про приведення вказаного вироку у відповідність із законодавством України, а також про вирішення питання щодо виконання вироку. Просять суд визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 , визнано винним, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 на підставі вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року.

Представник заявника Міністерство юстиції України в судове засідання не з`явився, зазначивши в клопотанні про розгляд без його участі, оскільки у відповідності до ч.1 ст.610 КПК України його участь не є обов`язковою.

Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання у ФКУ ВК-4 УФСВП Росії по Тульській області» про дату судового засідання не повідомлявся та в судове засідання не доставлявся, що не передбачено положеннями КПК України. Як слідує з поданої ним заяви він просить перевести його на територію України для подальшого відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що клопотання підлягає задоволенню, а вирок Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року підлягає приведенню у відповідність із законодавством України.

Захисник вважав, що клопотання підлягає задоволенню.

Вислухавши учасників процесу, беручи до уваги позицію прокурора, захисника, дослідивши матеріали даного провадження, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті органи держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 Конвенції.
Пунктами а)-d) частини першої статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж
якого засуджена особа була позбавлена волі; і не повинен посилювати кримінальні покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може
передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Як слідує з частини першої статті 10 Конвенції про передачу засуджених осіб, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
ОСОБА_5 є громадянином України, місце його реєстрації: АДРЕСА_1 .

Вироком Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року громадянина України ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації, з призначенням йому покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з відбуванням у виправній колонії суворого режиму. Постановлено обчислювати початок строку відбування покарання з 13.03.2018 року та зарахувати в строк відбування покарання час тримання засудженого під вартою з 20.11.2015 року по 12.03.2018 року включно.

Ухвалою суду апеляційної інстанції Ліпецької області від 27.08.2018 року вирок Октябрьського районного суду м. Ліпецька від 13.03.2018 року змінено, виключено вказівку на конфіскацію всіх грошових коштів на розрахункових рахунках по оформленим банківським картам, вказаним у вироку, вказані банківські карти повернути власникам, в решті вирок залишено без змін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції Ліпецької області від 27.08.2018 року постанову Октябрьського районного суду м. Ліпецька від 13.03.2018 року про стягнення витрат по винагороді адвокатів з засуджених змінено, зокрема вирішено стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати на користь федерального бюджету в сумі 57140 рублів.

ОСОБА_6 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 4 УФСВП Росії по Тульській області»; кінець відбуття строку покарання - 19.11.2026.

Відповідно до апеляційної ухвали Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 ОСОБА_6 повинен сплатити процесуальні витрати в розмірі 57 140 рублів.

Згідно з довідкою ФКУ ВК-4 УФСВП Росії по Тульській області виконавчі документи до установи не надходили, відповідно утримання за ними не проводились.

Згідно з вироком ОСОБА_5 засуджено до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 210 (участь в злочинній організації) Кримінального кодексу Російської Федерації та за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 ( замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж, організованою групою, у великому розмірі при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від особи обставин) Кримінального кодексу Російської Федерації.

Вказані дії ОСОБА_5 , за які його засуджено Октябрьським районним судом м. Ліпецька Російської Федерації, є кримінальним правопорушенням згідно із законодавством України.

ОСОБА_5 висловив бажання бути переданим в Україну, що підтверджується його письмовою заявою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 610 КПК України засудженому ОСОБА_5 слід визначити статті ( частини статей ) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і визначити строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації.

Кримінальна відповідальність за вчинені ОСОБА_5 злочини, передбачена ч. 1 ст. 255 КК України (участь у злочинній організації) та за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України ( закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за передньою змовою групою осіб, у великих розмірах ).

За вказаним кримінальним законом ОСОБА_5 слід визначити основне покарання за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченим ч. 4 ст. 610 КПК України.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, зокрема, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Засудженому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України слід визначити покарання з врахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, згідно з якими за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті ( санкцією частини статті ) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи, що санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає максимальний строк основного покарання у вигляді позбавлення волі - 10 років, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України не може бути призначено основне покарання більше ( 10 років х 2/3=120 (сто двадцять місяців)х2/3 = (80 вісімдесят місяців) = 6 років 8 місяців позбавлення волі (дві третини максимального строку позбавлення волі, передбачено санкцією частини 2 ст. 307 КК України ).

За вказаним кримінальним законом ОСОБА_5 з урахуванням положень ст. 68 КК України слід визначити основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженій особі. Тому положення ч. 2 ст. 307 КК України в частині конфіскації майна не можуть бути застосовані, оскільки не передбачені вироком відносно ОСОБА_5 та санкцією ч. 4 статті 228.1 КК РФ.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.610 КПК України та ст.11 Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб, суд, на підставі частин 1 і 2 ст.70 КК України, яка відповідає ст.69 ч.3 КК РФ, визначає остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі строком на одинадцять років.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 слід обчислювати з 13.03.2018 року - відповідно до дати, яка встановлена вироком Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року.

Також, відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Згідно із положеннями ч.2 ст. 611 КПК України: виконання покарання в Україні стосовно переданої особи, засудженої вироком суду іноземної держави, здійснюється згідно з кримінально-виконавчим законодавством України. Щодо засудженого, переданого для відбування покарання в Україні, настають такі самі правові наслідки, як і щодо осіб, засуджених в Україні за вчинення такого ж кримінального правопорушення.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення", попереднє ув`язнення - запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України та роз`яснення Вищого спеціалізованого Суду України щодо застосування окремих положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Як слідує з вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання час тримання його під вартою в період з 20.11.2015 року по 12.03.2018 року. Вирок набрав законної сили 27 серпня 2018 року.

У строк попереднього ув`язнення у відповідності до п.п. в п. 4 ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26 листопада 2015 року включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Приписами п. 1 ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26 листопада 2015 року встановлено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові № 13-31кс18 від 29 серпня 2018 року, вказівки якої є обов`язкові для виконання судом першої інстанції, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Як вбачається з копії вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року ОСОБА_5 вчинив кримінально карані діяння в листопаді 2015 року.
Таким чином, засудженому ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 20.11.2015 року по 27.08.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вид кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому не визначається, оскільки діючим законодавством України не передбачено визначення судом виду такої установи.

Відповідно до ч.6 ст.610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

В поданому клопотанні Міністерство юстиції України просить вирішити питання про виконання ухвали апеляційної інстанції Ліпецької області від 27.08.2018 року в частині стягнення з ОСОБА_5 процесуальних витрат.

Відповідно до апеляційної ухвали Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 ОСОБА_6 повинен сплатити процесуальні витрати в розмірі 57 140 рублів.

Згідно з довідкою ФКУ ВК-4 УФСВП Росії по Тульській області виконавчі документи до установи не надходили, відповідно утримання за ними не проводились.

На момент розгляду клопотання у суду відсутні підтверджуючи документи про сплату процесуальних витрат.

Тому вирок Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року на підставі ч. 6 ст. 610 КПК України підлягає приведенню у відповідність з законодавством України в частині процесуальних витрат.
Суму даних процесуальних витрат суд вважає необхідним визначити у національній валюті України відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 13.09.2019 року, який становить 10 російських рублів за 3,809 гривень. Отже, з ОСОБА_5 на користь федерального бюджету Російської Федерації підлягають стягненню процесуальні витрати у розмірі 21764,63 грн. (57 140 руб. х 0,3809 грн. = 21764,63 грн).
Керуючись ст. 610 КПК України, ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України - задовольнити.

Вирок Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13 березня 2018 року відносно ОСОБА_5 привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що ч. 2 ст. 210 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_5 засуджено вироком Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року відповідає ч. 1 ст. 255 КК України.

Визначити, що ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_5 засудженого вироком Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року, відповідають ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Засудженому ОСОБА_5 на підставі вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року визначити покарання за ч. 1 ст. 255 КК України 6 років позбавлення волі.

Засудженому ОСОБА_5 на підставі вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року визначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України - 6 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань слід остаточно призначити ОСОБА_5 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з 13 березня 2018 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, в строк відбування покарання ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 20.11.2015 року по 27.08.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати у розмірі 21764,63 грн, що становить 57 140 руб.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Чернігівський районний суд Чернігівської області.

Суддя ОСОБА_1