У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 800 056 98 від 14 липня 2018 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 14.01.2014 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 6 місяців арешту;
- 20.07.2017 Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року та остаточно ОСОБА_5 призначено покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.
Постановлено початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання після вступу вироку в законну силу.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк його попереднього ув?язнення з 15 по 16 липня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі.
У провадженні вирішена доля речового доказу.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 14 липня 2018 року, близько 19 год. 30 хв., знаходячись у приміщенні гіпермаркету Епіцентр К за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-В, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць товар, що належить ТОВ Епіцентр К, а саме кутову шліфувальну машину, вартістю 1.082,50 грн., яку сховав до пакету, який мав при собі, та, не маючи наміру розраховуватись, направився з торговельного залу до виходу. Однак, виконавши всі дії , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_5 злочин до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину він був затриманий працівниками охорони.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, просить вирок змінити та пом?якшити призначене покарання, визначивши його не пов?язаним з ізоляцією від суспільства, посилаючись на загострення хронічного тяжкого захворювання - туберкульоз.
Представник потерпілого ТОВ Епіцентр-К - ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином.
Його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Повідомлявся у спосіб передбачений кримінальний процесуальним законом про дату, час та місце розгляду провадження і обвинувачений ОСОБА_5 .
Як пояснив суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 , він протягом апеляційного провадження не може встановити зв?язок безпосередньо з обвинуваченим, а за повідомленням брата обвинуваченого - ОСОБА_5 начебто перебуває десь на лікуванні.
В апеляційній скарзі від 26 грудня 2018 року ОСОБА_5 хоча і вказав на своє направлення на лікування у зв?язку з захворюванням на туберкульоз, проте дані про наявність такого захворювання обвинуваченого в матеріалах провадження відсутні.
Не послався в апеляційній скарзі обвинувачений на лікувальну установу, куди його направлено.
Клопотань про розгляд провадження за обов?язкової його- ОСОБА_5 участі, останній протягом апеляційного оскарження грудень 2018 року-червень 2019 року - не заявляв.
Колегія суддів, вислухавши думку учасників провадження про можливий розгляд апеляційної скарги обвинуваченого за його відсутності, прийняла рішення про такий розгляд, оскільки вирок від 26 листопада 2018 року оскаржений лише самим обвинуваченим, який на виклики до суду апеляційної інстанції на 07 лютого, 04 березня, 08 квітня та 03 червня 2019 року не з?явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, не вжив заходів, щоб в розумний інтервал часу дізнатися про стан відомого йому провадження, та з огляду і на те, що інтереси обвинуваченого ОСОБА_5 представляє захисник ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги обвинуваченого в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту в суді апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів дійшла до таких висновків.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, оскільки призначене обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання.
Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції були враховані характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, що віднесений законом до злочинів середньої тяжкості, а також ступінь здійснення злочинних намірів.
Обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_5 визнано щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого - є рецидив злочинів.
Не залишилися поза увагою суду першої інстанції і дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, на час вчинення злочину, будучи працездатним, офіційно не працював, з 11 березня 2000 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення умисного злочину проти власності, але на шлях виправлення не став, вчинивши аналогічний злочин під час іспитового строку, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку.
Приймаючи до уваги наведене, суд першої інстанції і призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у межах санкції вказаного закону з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі та за сукупності вироків на підставі ст. 71 КК України - у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
На правильність даних висновків суду першої інстанції не можуть вплинути доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незадовільного стану його здоров?я, який, за наявності до того підстав, може бути підставою для звільнення його від відбування покарання.
За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Доля речового доказу вирішена у порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 800 056 98 від 14 липня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3