ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/161/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.296, ст.386 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду 21 серпня 2019 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1

засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ст. 386 КК України - на 3 (три) місяці арешту.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та з покладенням на нього відповідних обовязків, передбачених ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду скасувати, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ст. 386 КК України, закрити, оскільки суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на докази, які не доводять вину ОСОБА_6 у інкримінованих йому правопорушеннях.

Зокрема зазначає, що під час допиту в ході судового засідання потерпілий зазначав, що йому наносили тілесні ушкодження (удари руками і ногами в область голови та ребер) декілька осіб (їх разом було не менше п`яти), відповідно місцевим судом не встановлено, від чиїх ударів потерпілому спричинені тілесні ушкодження, окрім того потерпілий (з його слів) лежав на землі і не міг бачити, хто саме завдавав йому тілесні ушкодження.

В подальшому 30 травня 2018 року потерпілий ОСОБА_8 висловив вимогу щодо необхідності передачі йому грошових коштів у розмірі 1500 доларів США за припинення кримінального провадження. В ході розмови ОСОБА_8 виражався нецензурною лайкою, погрожував нанесенням тілесних ушкоджень та розправою. Жодних доказів, що в ході розмови в той день обвинувачений висловлював погрози щодо нанесення тілесних ушкоджень, вбивства чи розправи кримінальне провадження не містить. Під час їхньої розмови були присутні і інші особи, тобто реальної загрози життю та здоров`ю потерпілому не було.

Вказує, що у ході розмови ОСОБА_6 не погрожував потерпілому та не примушував змінювати показання.

Звертає увагу на те, що висновок судмедексперта №299 побудований на виписках з медичної карти, ксерокопії протоколу, допиту, ксерокопії томографії, ксерокопії довідки приймального відділення, ксерокопії додаткового допиту потерпілого, однак матеріали справи не містять відомостей про первісне походження медичних довідок, виписок з медичної карти, відсутні постанови слідчого про визнання медичних довідок, виписок, ксерокопій томографії речовими доказами.

Також, в обвинувальному акті дії обвинуваченого кваліфіковані як примушування давати показання шляхом погрози вбивством, але усупереч цьому свідки і потерпілий ОСОБА_8 в ході судового засідання вказали, що обвинувачений ОСОБА_6 погрожував не вбивством, а насильством.

Крім того, всупереч вимогам ч.7 ст.228 КПК України потерпілому ОСОБА_10 для впізнання були надані нечіткі фотознімки, а тому останній, вказавши на обвинуваченого ОСОБА_11 , міг помилитись.

Зазначає, що доцільним пред`явлення по фотознімках для впізнання є лише тоді, коли об`єкта в натурі вже не існує; - коли зовнішній вигляд об`єкта змінився, а його реконструкція - або неможлива, або недоцільна; - об`єкт і впізнавач перебувають один від одного на значній віддалі, а транспортування їх до одного місця недоцільне або неможливе.

Окрім того вказує, що у протоколі вилучення телефону марки «Нокіа 1280» від 21.05.2018 року не вказано походження цього телефону, власника телефону, не підтверджено відомостями телефонного оператора про належність сім-карти конкретній особі (наявність контракту на абонентське обслуговування) та не визнано речовим доказом.

Також вказує, що зміст протоколу слідчого експерименту від 21.05.2018 року суперечить показанням потерпілого, оскільки останній вказував на те, що коли він лежав на землі, йому завдавали удари близько п`яти чоловік, але у протоколі цього не відображено.

Крім того, вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 .

Так, згідно вироку суду 21 травня 2017 року близько 21.15 год. обвинувачений ОСОБА_6 разом із невстановленими слідством особами, перебуваючи у громадському місці - біля вхідних дверей під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 , з хуліганських спонукань підійшли до потерпілого ОСОБА_8 , який в цей час виходив з під`їзду №4, та безпричинно розпочали із ним конфлікт. У ході вказаного конфлікту невстановлена слідством особа умисно нанесла потерпілому ОСОБА_8 удар кулаком в ліву частину обличчя.

У цей час до злочинних дій невстановленої слідством особи приєднався обвинувачений ОСОБА_6 разом із іншою невстановленою слідством особою, і грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у фізичному насильстві, безпричинно, умисно одночасно втрьох почали наносити потерпілому ОСОБА_8 удари кулаками та ногами по всьому тілу, в тому числі в ділянку голови в кількості близько п`ятнадцяти ударів. Після вказаних ударів потерпілий ОСОБА_8 через запаморочення схилився на лавку, яка знаходиться неподалік під`їзду №4, при цьому ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс потерпілому ще близько п`яти ударів ногами в ділянку голови та тулуба.

Внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 та невстановлених слідством осіб потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, переломами виличних та верхньощелепної кісток і кісток носа та ушкодження м`яких тканин обличчя, а також закриту травму грудної клітки з переломом 10-го ребра, які не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

У результаті злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 та двох невстановлених слідством осіб було грубо порушено громадський порядок, а саме: суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, та заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_8 , наданих йому Конституцією України, правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканості.

Окрім того, 30 травня 2018 року близько 20.40 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік будинку №35, що по вул.15 Квітня м. Тернополя, діючи з прямим умислом, спрямованим на перешкоджання всебічному, повному і об`єктивному розгляду кримінальних проваджень, а саме: до примушування до відмови від давання показань та перешкоджання з`явленню потерпілого до суду, усвідомлюючи, що своїми діями він втручається у здійснення правосуддя та порушує нормальну діяльність органів правосуддя і бажаючи настання вказаних наслідків, шляхом психічного впливу у вигляді погрози вбивством почав примушувати потерпілого ОСОБА_8 до відмови від дачі показань у кримінальному провадженні №0001746, яке на той час перебувало у провадженні в слідчому відділі Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, про його підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені: ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб; ст.386 КК України, тобто примушування потерпілого до відмови від давання показань, шляхом погрози вбивством.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просять задовольнити апеляційну скаргу захисника, скасувати вирок місцевого суду та закрити провадження у справі, потерпілого ОСОБА_8 , який вважає призначене за вироком суду покарання занадто мяким, прокурора, який вважає вирок суду законним і обгрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.

Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.296, ст. 386 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 як в суді першої, так і апеляційної інстанцій вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав і пояснив, що з потерпілим ОСОБА_8 знайомий з того часу, як працював охоронцем в магазині Продлюкс по вул. 15 Квітня, 37-А м. Тернополя. В той час між ними і склались неприязні відносини. 21 травня 2017 року ввечері, коли він разом із ОСОБА_14 йшли попри під`їзд №4 будинку АДРЕСА_2 , побачили, як потерпілий ОСОБА_15 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_16 , якого вони забрали з собою та відвели додому.

Зазначає, що тілесних ушкоджень потерпілому ні він, ні будь-хто іншій не наносили. Підтвердив факт того, що на місці події він дійсно загубив свій мобільний телефон.

Стосовно епізоду, передбаченого ст. 386 КК України, пояснив, що хотів зустрітись з ОСОБА_8 та переговорити з ним, оскільки працівники поліції повідомили, що відносно нього зареєстроване кримінальне провадження по факту хуліганства та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. З цією метою він в телефонному режимі домовився з потерпілим про зустріч на 30 травня 2018 року неподалік будинку АДРЕСА_2 . Розмова відбувалась лише між ними двома, однак це могли чути ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які там випадково опинились. Потерпілий заявив, що за закриття кримінального провадження йому треба заплатити 1500 доларів США, після чого вони почали сваритись. Потерпілому він не погрожував та не примушував його змінювати показання. Просить виправдати його у вчиненні кримінальних правопорушень.

Однак твердження обвинуваченого, на думку колегії суддів, не узгоджуються з іншими доказами, наявними у матеріалах провадження.

Зокрема, місцевим судом допитано та надано оцінку показанням потерпілого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції ствердив, що з обвинуваченим незнайомий і жодних конфліктів між ними не було. Знає його тільки з вигляду, оскільки останній працював охоронцем в магазині Продлюкс по вул. 15 Квітня м. Тернополя, куди він деколи заходив за покупками. 21 травня 2017 року о 19.20 год. - 19.25 год. вийшов вигуляти собаку та зайшов до родичів в будинок АДРЕСА_2 , а коли повертався, побачив ОСОБА_16 , який розфарбовував стіну, при цьому можливо штовхнув його, у відповідь на що ОСОБА_16 вдарив його рукою в плече. Несподівано двоє раніше незнайомих йому осіб, серед яких був і ОСОБА_6 , почали наносити йому удари. Найбільше бив обвинувачений. ОСОБА_6 наніс йому ногами та руками по тулубу та по голові більше десяти ударів. У нього була кров на обличчі, кров текла з носа, очі були також в крові. Памятає, як хтось його відливав водою.

Через деякий час з магазину знову вибіг ОСОБА_6 та хотів нанести йому удар пляшкою горілки, однак це йому не вдалось. Було викликано карету швидкої медичної допомоги та поліцію, він був госпіталізований та поміщений на стаціонарне лікування, в подальшому продовжував лікуватися амбулаторно. Внаслідок побоїв отримав закриту черепно-мозкову травму, множинні переломи носа, скул, верхньої щелепи, наслідки яких відчуває по сьогоднішній день. На місці події було знайдено загублений телефон. Як виявилося пізніше, це був телефон ОСОБА_6 .

Окрім цього, 29 травня 2018 року близько 19.00 год. йому зателефонував невідомий та представився ОСОБА_6 , запропонувавши зустрітись, на що потерпілий відмовився. 30 травня 2018 року з цього ж номеру телефону дзвінки продовжували надходити і вони зрештою домовились зустрітися о 19.30 год. на стадіоні біля будинку № 35 по вул. 15 Квітня в м. Тернополі неподалік від церкви. Перед цим він зателефонував до родича ОСОБА_18 , щоб він був очевидцем зустрічі, оскільки не знав, чого чекати від обвинуваченого. О 19.40 год. ОСОБА_6 підійшов сам і почав провокувати його, кажучи, що він має гарного адвоката і не отримає нічого за вчинене. Поводив він себе агресивно, висловлювався нецензурними словами, а потім махнув рукою і з кущів прибігло близько 10 чоловік. ОСОБА_6 вимагав від нього змінити попередні показання чи відмовитись від них, забрати заяву по факту хуліганства, погрожував вбивством. В руках у цих людей були різні предмети: цегла, каміння, палки. Обвинувачений його штовхав та провокував. У ОСОБА_18 хтось кинув каменем та вдарив по обличчі. На погрозу викликати поліцію останні розбіглись. Просив суд обвинуваченого покарати позбавленням волі. Обвинувачений не перепросив його за вчинене та не відшкодував завданих збитків.

Даний факт у своїх показаннях в ході судового розгляду у місцевому суді підтвердив і свідок ОСОБА_18 , який пояснив, що є родичем ОСОБА_8 і проживає з ним по сусідству. Влітку 2017 року ввечері йому в домофон зателефонував потерпілий і попросив вийти на двір. Коли він вийшов, побачив, що потерпілий був весь побитий, кров була на його штанах, куртці, а також біля під`їзду на лавці Останній повідомив, що його побили за зроблене зауваження особі, який розклеював оголошення. На місце події було викликано працівників поліції.

Окрім цього, в травні 2018 року, коли він знаходився біля під`їзду по вул. 15 квітня, 35 м. Тернополя, бачив, як обвинувачений, зустрівшись з потерпілим, не давав йому можливості пройти. Коли він підійшов до них, туди ж підійшли ще 9 невідомих йому чоловіків та обступили ОСОБА_8 . Він чув, як вони сперечались, обвинувачений висловлювався нецензурними словами та провокував потерпілого, щоб той його вдарив, однак ударів чи штовханини не було. В ході цього конфлікту хтось зачепив його (свідка) по обличчі та кинув у ногу камінь. У одного з цих хлопців бачив в руках палицю. Конфлікт тривав до п`яти хвилин. Образи висловлював лише обвинувачений ОСОБА_6 . Чи були погрози, йому не відомо. Вказані події могла чути і бачити його дружина ОСОБА_19 .

Так, допитана в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_19 пояснила, що була свідком того, як 30 травня 2018 р. в районі вул. 15 Квітня м. Тернополя обвинувачений ОСОБА_6 погрожував ОСОБА_8 , ображаючи його. Говорив, що підріже і навіть ніхто не буде знати, де і коли це відбулось, якщо останній не забере заяву, кидав в нього камінням. Бачила також, як обвинувачений штовхав її чоловіка, ОСОБА_18 , всіляко намагався залякати потерпілого.

В загальному за подією зі сторони обвинуваченого спостерігало чоловік десять, тримаючи в руках щось подібне до палиць, і у ОСОБА_8 були всі підстави їх побоюватись.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що влітку 2017 року він, вийшовши з магазину, розташованого неподалік його будинку на відстані 10 м, бачив чоловіка в крові, однак на дворі було темно та зараз він його упізнати не зможе. У крові були обличчя, руки та одяг чоловіка, кров була на лавці та на землі біля лавки. Чоловік повідомив, що його побили якісь неповнолітні особи. При цьому потерпілий був напідпитку та перебував у шоковому стані. Він викликав карету швидкої медичної допомоги, дочекався її приїзду та надання медичної допомоги потерпілому, якого госпіталізували.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що вона працює приватним підприємцем та здійснює продаж товарів в магазині по АДРЕСА_3 . Влітку 2018 року під магазином вона почула крик, вийшла з приміщення та побачила багато людей, серед яких були потерпілий і обвинувачений у даній справі та ще 5 - 6 чоловік. Вона крикнула їм, щоб ті розійшлись і повернулась до роботи. Потерпілий та обвинувачений між собою сварились.

Окрім цього, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена: протоколом огляду місця події від 21 травня 2017 року з таблицею ілюстрацій, згідно якого на земельній ділянці біля підїзду № НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_2 , на лавці, дверних ручках наявні сліди рідини бурого кольору, а також виявлений мобільний телефон марки «Nokia 1280» чорного кольору із мобільним номером НОМЕР_2 , який вилучено;

- висновком експерта № 299 від 23 березня 2018 року судово - медичної експертизи, згідно якого на підставі судово-медичної експертизи за медичними документами на ім`я громадянина ОСОБА_8 , 1972 року народження, за даними медичної карти № 02/05161 стаціонарного хворого при поступленні ОСОБА_8 21 травня 2017 року в нейрохірургічне відділення КЗТОР "Тернопільська університетська лікарня", у нього на підставі даних об`єктивного клінічного обстеження та результатів проведеної 22.05.2017 року комп`ютерної томографії голови було діагностовано закриту черепно-мозкову травму з переломами кісток лицевого черепа. Із зовнішніх травматичних пошкоджень в медичній карті описані підшкірні гематоми повік та численні синці обличчя (без зазначення точної локалізації) із забоєм м`яких тканин. Крім цього, у ОСОБА_22 був виявлений закритий перелом 10-го лівого ребра без ознак зрощення (опис рентгенограми органів грудної порожнини від 24.05.2017). Відмічені у ОСОБА_22 ушкодження, зважаючи на їх вид, відсутність ознак консолідації (зрощення) переломів та стан м`яких тканин, утворились від дії тупих предметів незадовго до його госпіталізації у лікувальний заклад. Встановлені у ОСОБА_22 травма голови зі струсом головного мозку, переломами виличних та верхньощелепної кісток і кісток носа та ушкодженнями м`яких тканин обличчя, а також закрита травма грудної клітки з переломом 10-го лівого ребра не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості - п. п. 2.2.1 та 2.2.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995). Будь-які відомості щодо можливого падіння ОСОБА_22 з висоти власного росту (на площині) у постанові та матеріалах досудового розслідування відсутні. Зважаючи на характер, розташування та кількість описаних у ОСОБА_22 ушкоджень, утворення їх за наведених у протоколі його допиту як потерпілого від 22.05.2017 року обставин (від ударів руками та ногами), не виключається.

Дана експертиза була проведена відповідно до вимог ст. 101 КПК України, в якій зазначено, що що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Стаття 102 КПК України містить перелік основних складових змісту висновку експерта, серед яких в п.п. 5,6 вказано, що у висновку повинно бути зазначено опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка.

Проводилась експертиза відповідно до зазначених вимог Тернопільським обласним бюро судово-медичної експертизи (ТОБСМЕ) судово-медичним експертом ОСОБА_23 першої кваліфікаційної категорії 3 кваліфікаційного класу зі стажем роботи за фахом 14 років на підставі наданих на імя гр. ОСОБА_8 медичних документів, зокрема, медичної карти стаціонарного хворого № 02/05161, протоколу компютерної томограми голови та оптичного компютерного компакт-диску, який був досліджений разом з головним експертом УОЗ ТОДА ОСОБА_24 , лікарем-рентгенологом першої кваліфікаційної категорії зі стажем роботи за фахом 17 років, протоколів допиту ОСОБА_8 як потерпілого.

Експерт була попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України.

Ні зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого, ні з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що судмедекспертиза №299 від 23 березня 2018 р. була проведена з порушеннями встановленого порядку та її висновки з певних підстав викликають будь-який сумнів.

Об`єктивність показань потерпілого підтверджується протоколом слідчого експерименту від 21 травня 2018 року з застосуванням фотографування (фото містяться у додатку до протоколу), в ході якого в присутності понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 потерпілий ОСОБА_8 розповів та за участю статиста відтворив механізм нанесення йому ударів ОСОБА_6 .

Не довіряти вищенаведеним доказам у суду не має жодних підстав, а тому вони були обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.

З цих же міркувань місцевий суд правильно не прийняв до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_27 на користь обвинуваченого.

Безпідставними є твердження у апеляційній скарзі про процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції під час судового розгляду, зокрема, вимог ч.4 ст.107 КПК України щодо відеофіксації судового процесу, існування якого (відео) викликає сумнів, що є підставою для скасування вироку.

За змістом п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження у суді першої інстанції. Враховуючи, що у матеріалах провадження наявні як журнал судового засідання, так і технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, незастосування судом під час судового розгляду відеозаписувальних технічних засобів не вважається колегією суддів тим істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно з п.7 ч.2 ст. 412 КПК України тягне безумовне скасування вироку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновки суду про те, що ОСОБА_6 скоїв злочини, передбачені ч. 2 ст. 296 КК України та ст.386 КК України за обставин, як вони встановлені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Невизнання обвинуваченим своєї провини в інкримінованому їм злочині та посилання на неправдивість показань свідків, на думку суду, є способом захисту обвинуваченого та спростовується встановленими обставинами під час судового розгляду.

Показання потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_18 . ОСОБА_19 , які були очевидцями кримінальних правопорушень, є послідовними, логічними та такими, що не суперечать встановленим обставинам справи. Жодних даних, що вказують на неправдивість показань зазначених осіб, які надавали їх, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, немає. Ймовірні мотиви таких дій потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , з яким обвинувачені раніше не мали конфліктів і не були знайомі, не встановлені. Показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 . ОСОБА_19 узгоджується з показаннями інших осіб та дослідженими наведеними вище доказами, не суперечать їм, а тому у суду відсутні підстави не приймати їх до уваги, відповідно відноситись до них критично. Також відсутні підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_8 , повідомляючи відомості про кримінальні правопорушення та будучи також повідомленим про кримінальну відповідальність, повідомив неправдиві відомості, обмовивши обвинуваченого.

Одночасно у скарзі відсутні мотивовані твердження, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ст.386 КК України, та правильність кваліфікації його дій за вказаною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність та ст.386 КК України.

Так, хуліганство відрізняється від інших злочинів спрямованістю умислу, мотивами, цілями винного та обставинами вчинення ним кримінально караних дій.

При цьому грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.

Суб`єктивна ж сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. При цьому неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Вказана неповага з боку ОСОБА_6 була явною, тобто очевидною, безсумнівною як для нього, так і для очевидців його дій, що вказує на те, що він був безпосереднім виконавцем хуліганських дій, вчинених групою осіб.

Водночас склад кримінального правопорушення, передбачений ст.386 КК України, є формальним. Його обєктивна сторона полягає в активній поведінці особи - діях, які здійснюються в одній із таких форм- в даному випадку погроза вбивством, насильством. Злочин вважається закінченим незалежно від того, чи вдалося в дійсності перешкодити зявленню потерпілих у слідчо-судові органи, примусити або схилити їх до відмови від давання чи до давання завідомо неправдивих показань або висновку.

Субєктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та спеціальною метою перешкодити зявленню в слідчо-судові органи або примусити чи схилити шляхом підкупу до відмови від давання або до давання завідомо неправдивих показань чи висновку.

Саме таку ціль судячи із здобутих у справі доказів і переслідував обвинувачений, розуміючи, що за вчинене хуліганство він буде притягнутий до кримінальної відповідальності, про що він ствердив в судовому засіданні, пояснюючи, що через рік після вчинення хуліганства та після повідомлення працівниками поліції, що проти нього розслідується кримінальна справа за даним фактом, шукав зустрічі з потерпілим, з яким і зустрівся, але розмова не відбулася.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 КК України, а саме: хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб; та ст.386 КК України, а саме: примушування потерпілого до відмови від давання показань шляхом погрози вбивством правильним та таким, що ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом доказах.

У відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тому покарання, призначене ОСОБА_6 у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням 1 рік 6 місяців відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

З огляду на те, що інших порушень, які б свідчили про наявність при розгляді даного кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 18 квітня 2019 р., а також закриття провадження у справі відносно ОСОБА_6 , як того просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 18 квітня 2019 р. про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ст.386 КК України, без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи