Справа № 338/1235/18
Провадження № 11-кп/4808/198/19
Категорія ст. 115 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000576 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 115 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дмитрівка, Вознесенського району Миколаївської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з неповною середньою освітою, інваліда ІІ групи, розлученої, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , вважає вирок Богородчанського районного суду від 19.03.2019 року в частині кваліфікації дій його підзахисної за ст. 115 ч.1 КК України незаконним, необ`єктивним, та таким, що підлягає до зміни, так як судом надано невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнала частково, оскільки умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 у неї не було. При вбивстві з непрямим умислом винний передбачає можливість настання смерті, свідомо її допускає, однак у даному випадку обвинувачена не передбачала та не допускала, що може спричинити смерть потерпілому, оскільки коли вона тримала у руках кухонний ніж, яким нарізала кавун, ОСОБА_12 потягнув її на себе, після чого вона впала, а ніж проник у грудну клітку потерпілого. А тому вважає, що дані обставини свідчать про те, що в діях обвинуваченої ОСОБА_8 наявний склад злочину, передбачений ст. 119 ч. 1 КК України.

Просить вирок Богородчанського районного суду від 19 березня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ст. 115 ч.1 КК України змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, а саме з ст. 115 ч.1 КК України на ст. 119 ч.1 КК України.

Вироком Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 19.03.2019 року, ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з 21 липня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 умисно протиправно заподіяла смерть ОСОБА_12 , за наступних обставин.

Обвинувачена ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 21 липня 2018 року, близько 04 год. знаходилася по місцю свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Після розпивання спиртних напоїв, в ході суперечки, яка виникла через приставання потерпілого, обвинувачена ОСОБА_8 , тримаючи в руках кухонний ніж, який взяла зі столу, що знаходився в приміщенні кімнати, де вони розпивали спиртне, умисно заподіяла ОСОБА_12 дві подряпини в ділянці лівої гомілки.

Незважаючи на зауваження, потерпілий продовжував приставати, що її обурило. На ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, обвинувачена, реалізуючи свій злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 , розуміючи значення дій, усвідомлюючи наслідки настання смерті, тримаючи в руках ніж, умисно нанесла цілеспрямований удар в область життєво важливої ділянки тіла грудну клітку, заподіявши потерпілому згідно з висновком судово-медичної експертизи № 267 від 19 вересня 2018 року тяжке тілесні ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент спричинення і перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті; дві подряпини в ділянці лівої гомілки у нижній третині, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Потерпілий помер в реанімаційному відділенні Богородчанської ЦРЛ.

В порядку ст. 345 КПК України головуючим суддею було з`ясовано чи вручена обвинуваченій ОСОБА_8 пам`ятка про її права і обов`язки, чи зрозуміло їй їх зміст, та чи є необхідність у їх роз`ясненні.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити та перекваліфікувати дії обвинуваченої з ст. 115 ч.1 КК України на ст. 119 ч.1 КК України;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_15 з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 заперечили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої, на кваліфікацію її дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційні скарзі захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а саме неправильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ст.115 ч.1 КК України, оскільки умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 у неї не було, вона не передбачала та не допускала, що може спричинити смерть потерпілому, оскільки коли тримала у руках кухонний ніж, яким нарізала кавун, ОСОБА_12 потягнув її на себе, після чого вона впала, а ніж проник у грудну клітку потерпілого, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , заяву ОСОБА_8 в якій вона повідомила про те, що розізлившись на потерпілого, взяла кухонний ніж, який стояв на столі, та нанесла удар йому в ногу. Після чого, він підняв тулуб та почав чіплятися, тоді нанесла удар ножем в ділянку грудної клітки з лівої сторони (а.с. 101), протоколи огляду місця події від 21.07.2018 року (а.с. 103-105,107-110), протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 21.07.2018 року (а.с. 11-114), протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_8 від 21.07.2018 року (а.с. 124-127), висновок судово медичної експертизи трупа ОСОБА_12 № 267 від 19.09.2018 року (а.с. 136-139), висновок судово медико криміналістичної експертизи № 128 від 15.08.2018 року та фототаблицями до нього (а.с. 140-143), акт судово медичного дослідження № 328 від 23.07.2018 року (а.с. 144).

Згідно висновку експерта № 267 від 19.09.2018 року (а.с. 136-139) було встановлено та виявлено наступні тілесні ушкодження, а саме проникаюча колото - різана рана грудної клітки зліва, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження як такого, що є небезпечним для життя в момент спричинення і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; синець з подряпиною на нижній повіці правого ока, дві подряпини в ділянці лівої гомілки у нижній третині, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Судово медичних даних, які б вказували на можливу боротьбу чи самооборону при судово медичній експертизі трупа ОСОБА_12 не виявлено.

Окрім цього, як вбачається з вироку судово медичний експерт ОСОБА_17 під час допиту в судовому засіданні підтвердила зроблений нею висновок, що ранений канал є прямим, проходить у напрямку спереду назад відносно осі тіла ОСОБА_12 і жодних даних, які би свідчили про зміну положення тіла в момент заподіяння проникаючого поранення немає. Сам факт заподіяння декількох ударів ножем, спершу по нозі потерпілого, а згодом у грудну клітку, свідчать про те, що обвинувачена діяла з розумінням суспільно небезпечного характеру свого діяння.

Застосовуючи знаряддя убивства ніж, обвинувачена ОСОБА_8 усвідомлювала або свідомо допускала, що завдаючи удару в життєво важливу ділянку тіла грудну клітку зліва, може заподіяти смерть ОСОБА_12 , хоча могла і не бажати цього. Такі дії свідчать про вчинення умисного вбивства з непрямим умислом.

Також судом першої інстанції був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченої, що виразились у запереченні в суді своєї винуватості в умисному вбивстві потерпілого та яким, на думку колегії суддів, надана правильна оцінка, як неправдивим та таким, що мали на меті уникнути кримінальну відповідальність за вчинений злочин.

Враховуючи вищенаведені докази, у колегії суддів не виникає сумнівів у їх належності та допустимості, так як вони є послідовними, не суперечать один одному, зібрані відповідно до вимог закону та об`єктивно доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.

Посилання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що його підзахисна не бажала смерті потерпілому є необґрунтованими, оскільки обставини вчинення злочину свідчать, що обвинувачена передбачала та свідомо допускала, що нанесення потерпілому удару ножем в область життєво важливої ділянки тіла грудної клітки, може призвести до смерті потерпілого.

За наведених вище обставин, твердження захисника, що дії обвинуваченої слід кваліфікувати за ст. 119 ч.1 КК України, оскільки ОСОБА_8 не мала умислу на вбивство і не бажала смерті потерпілого є безпідставними.

Слід зазначити, що специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні. За позицією Верховного Суду України, викладеної в справі № 5-4кс15, воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Суд першої інстанції дані доводи ретельно перевірив, та виходячи із сукупності всіх обставин вчинення діяння, дійшов правильного висновку, що обвинувачена усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажала їх настання, тобто мала умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 на ґрунті виниклої між нею та потерпілим суперечки, вчинила всі можливі та необхідні дії для реалізації свого наміру, умисно завдавши тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_12 .

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про вчинення ОСОБА_8 зазначеного злочину та правильно кваліфікував її дії за ст. 115 ч.1 КК України.

Отже, враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченої на ст. 119 ч.1 КК України з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисника.

Окрім цього слід зазначити, що призначаючи покарання обвинуваченій суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, а саме те, що вона є інвалідом ІІ групи з дитинства, негативно характеризується по місцю проживання, згідно ст. 89 КК України не судима, думку потерпілої з приводу призначення суворого покарання обвинуваченій, відшкодування потерпілій матеріальної шкоди батьком обвинуваченої та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Богородчанського районного суду від 19 березня 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити - без задоволення, а вирок Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 19 березня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженою у той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4