Справа № 372/1720/19
Провадження № 1-кп-161/19
В И Р О К
іменем України

27 листопада 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 24.01.2019 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, українця, громадянина України, який офіційно не працює, за жодною адресою не зареєстрований, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2019 року близько 13 години 09 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «OPEL ASTRA-G CARAVAN», реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , у якого на колесах перебували неморозостійкі шини літнього типу, рухаючись по засніженій із ожеледицею проїзній частині на 32 км + 550 м автодороги «Р-01» сполученням «Київ Обухів», що на території Обухівського району Київської області, у напрямку міста Київ, в порушення вимог пунктів 1,5 та 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі Правила дорожнього руху), відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну; водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не стежив за дорожньою обстановкою та своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також життю і здоров`ю громадян, в порушення вимог пунктів 12.1 та примітки до пункту 31.4.5 Правил дорожнього руху, відповідно до яких «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; «у разі постійної експлуатації транспортного засобу на дорогах, на яких проїзна частина слизька, рекомендується використовувати шини, що відповідають стану проїзної частини», належним чином не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття, стан керованого ним транспортного засобу, не обрав безпечну швидкість його руху, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобілем «OPEL ASTRA-G CARAVAN», реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , та допустив його виїзд за межі проїзної частини на зустрічне узбіччя, а саме заїхав у карман автобусної зупинки, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який знаходився в кармані автобусної зупинки.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 28 від 29.02.2019 встановлено, що у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді розриву печінки, розриву плеврального зрощення сліпої кишки, внутрішньочеревної кровотечі, шоку 2-го ступеню, які утворилися від дії тупого(-их) твердого(-их) предмета(-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею, за часом та обставинами утворення відповідають вище вказаним обставинам, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Допущені порушення водієм ОСОБА_5 , вимог пунктів 1.5, 2.3.6), 12.1 та примітки до пункту 31.4.5 Правил дорожнього руху перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, цивільний позов визнав частково, дав показання, які відповідають обставинам вчинення злочину за обвинуваченням, зокрема показав, що 23.01.2019 року близько 13 год. він керував легковим автомобілем «Опель» на литовських номерах, яким постійно користується, на автомобілі була літня гума, дорога була засніжена, їхав в напрямку м.Київ у потоці зі швидкістю 50-60 км/год, поблизу зупинки Пятихатки напевно через виїзд із колеї він раптово втратив керування, машину занесло, він пересік реверсну та зустрічну смуги та наїхав правою боковою частиною на пішохода, що стояв на автобусній зупинці у зворотньому напрямку. Не допомагав матеріально та не відвідував потерпілого, бо після ДТП сам був у шоковому стані, погіршилося здоров`я. Раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, в тому числі щодо керування ТЗ у стані сп`яніння. Працює неофіційно охоронником. Визнав цивільний позов на всю суму матеріальних збитків та на 100 тис. грн. моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свій цивільний позов повністю, показав, що у скоєному обвинуваченим ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, обвинувачений не цікавився і не допомагав у лікуванні, його життєвий уклад значно змінився, стан здоров`я погіршився. Просив призначити суворе покарання із позбавленням волі.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України роз`яснивши учасникам процесу положення цієї статті, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого і стосуються цивільного позову, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, оскільки жодним учасником процесу не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та визначені обвинуваченням обставини.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину повністю доведена.

Суд вважає, що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки керуючи транспортним засобом він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також досудову доповідь органу пробації.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання немає.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, раніше допускав порушення ПДР, не має офіційного місця роботи та джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання, враховуючи стан його здоров`я, вік, сімейний стан, думку потерпілого, який просив позбавити обвинуваченого волі, суд вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При цьому суд вважає неможливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки його виправлення неможливе без відбування покарання.

Суд також вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та грубим порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху України, крім того, станом на час судового розгляду він не має офіційного місця роботи, характер якої був би пов`язаний із необхідністю керуванням транспортними засобами, з його слів раніше притягувався до адміністративної відповідальності за грубі порушення Правил дорожнього руху, керував незареєстрованим в установленому законодавством України транспортним засобом.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

При наданні правової оцінки цивільному позову, за вимогами якого з ОСОБА_5 пропонується стягнути на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15 758 грн. 34 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 грн., суд приймає до уваги наступне.

Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілим фактичних витрат, які підтверджені відповідними доказами. Так, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілого в частині обґрунтування розміру матеріальної шкоди на суму 15 758 грн. 34 коп., оскільки така сума витрат на придбання лікарських препаратів, матеріалів медичного призначення підтверджена чеками, квитанціями та іншими письмовими доказами. Крім того, жодним учасником розгляду обґрунтованість ціни позову в цій частині не оспорювалась.

При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільному позивачеві потерпілому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно нього самого, що призвело до ушкодження здоров`я, фізичного болю, порушення життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступіню його вини, глибини страждань потерпілого, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 100 тис. грн., тобто у фактично визнаному цивільним відповідачем розмірі, що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру шкоди, який передбачений цивільним позовом, а також такого матеріального стану обвинуваченого, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги цивільного позивача у заявленому ним розмірі грошового стягнення щодо моральної шкоди. Відтак, заначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.

Визнання позову обвинуваченим із врахуванням фактичних обставин, на думку суду, не суперечить закону і не порушує права інших осіб.

Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню частково в межах доведених і визнаних обвинуваченим вимог.

Судові витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого в повному обсязі.

Згідно ст.100 КПК України речові докази диск із відеозаписом слід залишити при матеріалах кримінального провадження, автомобіль, який зберігається на штрафмайданчику Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, слід передати власникові або законному володільцеві при їх встановленні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Час відбування покарання ОСОБА_5 вираховувати з дня затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15 758 грн. 34 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., а всього 115 758 грн. 34 коп.

В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 3 146 гривень.

Речові докази: диск із відеозаписом залишити при матеріалах кримінального провадження, транспортний засіб - автомобіль «OPEL ASTRA-G CARAVAN», реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , передати власнику (законному володільцеві).

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1