Єдиний унікальний номер № 285/1671/19
Провадження № 1-кп/0285/482/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2019 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальне провадження № 285/1671/19 0000300 від 26.11.2018) по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця за контрактом в/ч НОМЕР_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 03 вересня 2019 року оголошене не було.

Відповідно до вимог ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Крім того, відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 28, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, берегти державне майно та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених їй за посадою.

28 липня 2017 року ОСОБА_5 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу та в подальшому підписав контракт на проходження громадянами України військової служби за контрактом терміном на 3 роки.

02 січня 2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Однак, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 9, 11, 16, 28, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, 03 вересня 2018 року не зявився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання у м. Києві, не пов`язуючи його із виконанням службового обов`язку до 16 вересня 2018 року, коли прибув до військової частини. За час своєї відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби за контрактом не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на військову службу та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.

Під час судового провадження прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 25.06.2019 укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно даної угоди, ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому злочині та щиро покаявся.
При узгодженні покарання враховується те, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких. Однак, так як ОСОБА_5 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, компрометуючі матеріали за місцем проживання відсутні, щиро розкаявся у вчиненому, своїми діями активно сприяв розкриттю злочину, збитків кримінальним правопорушенням не спричиняв, можливо застосувати ст. 69 КК України. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено. Враховуючи вищевикладене, сторони узгодили, що за вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, керуючись ст. 53, 69 Кримінального кодексу України, в даному випадку необхідно перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 та призначити ОСОБА_5 основне покарання у виді штрафу у розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 14 тис. 960 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят гривень).

В судовому засіданні сторони просять затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відносяться до категорії тяжких, потерпілі в кримінальному проваджені відсутні, а отже, угода відповідає вимогам КПК України.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та погоджується на призначення узгодженого покарання.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погрози або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що сторони розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Арешт на майно не накладався.
Судові витрати та речові докази відсутні.
З урахуванням наведеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.06.2019, укладену між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 285/1671/19 0000300 від 26.11.2018).
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 14 960 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень.

Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, зазначених ст. 394 КПК України.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий :