Номер провадження: 11-кп/813/1412/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.10.2019 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілого: ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2019 року, якою обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0002360 внесеному до ЄРДР 13.12.2018 року, повернутий прокурору для усунення недоліків,

встановив

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
27.08.2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002360, внесеному до ЄРДР 13.12.2018 року, щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2019 року вказаний обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків. Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт всупереч вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України:
- в описовій частині обвинувального акту зазначене прізвище особи ( ОСОБА_16 ), відносно якої відсутнє обвинувачення у даному акті, що є грубим порушенням права на захист зазначеної особи та суперечить презумпції невинуватості в сенсі чинного законодавства та конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»;
- в порушення вимог п.9 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті не зазначена дата його складання;
- обвинувальний акт та додані до нього документи не містять відомостей про те, яка саме роль кожного з обвинувачених, а також яким саме чином кожен із них вилучив у потерпілого ОСОБА_13 належний йому рюкзак, що вказує на неконкретність та незрозумілість формулювання обвинувачення;
- в обвинувальному акті не зрозуміло викладено, яка саме сума завданих збитків потерпілому, що на думку суду, не дає можливості правильно визначити кваліфікуючі ознаки за означеним злочином.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На дану ухвалу прокурор подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог КПК України, просить її скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор зазначає наступне:

-в обвинувальному акті вказані та зазначені всі відомості, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, зокрема: на першій його сторінці зазначена дата його складання;

-в обвинувальному акті не порушується право на захист та презумпція невинуватості ОСОБА_16 , який у даному провадженні не є обвинуваченим, а натомість, вірно та неодноразово зазначено, що останній притягується до кримінальної відповідальності у іншому кримінальному провадженні;

-в обвинувальному акті чітко зазначено роль та спосіб вчинення злочину з урахуванням обставин, що встановлені органом досудового розслідування, а також чітка сума майнової шкоди.

Також, на думку прокурора, судом при прийнятті рішення були істотно порушені вимоги п.3 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки повернув обвинувальний акт не прокурору у кримінальному провадженні, а керівнику Одеської місцевої прокуратури №2, який не є прокурором у даному кримінальному провадженні.

Крім того до початку розгляду справи по суті прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_15 , яке мотивоване наявністю обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, з метою досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.4 ст.42 КПК України, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, у судовому провадженні не проведено підготовче судове засідання та не досліджено жодного доказу, що унеможливлює завершення цього кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою до теперішнього часу. Прокурор вважає, що новими обставинами, які є підставою для продовження тримання особи під вартою після застосування відповідного запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, є висунення обґрунтованого обвинувачення щодо обвинуваченого ОСОБА_15 та звернення до суду з обвинувальним актом.

Таким чином, прокурор вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Крім того, вважає, що відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, розмір застави у вказаному випадку визначати недоцільно через те, що інкримінований злочин вчинено із застосуванням насильства та погрозами застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала розбійного нападу.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги та заявленого клопотання про обрання запобіжного заходу.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Стосовно заявленого клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 визнала, що на даний час відсутні заявлені у клопотанні ризики, окрім ризику того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, просила клопотання задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та їх захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_13 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та їх захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_15 .

Потерпілий ОСОБА_13 просив відмови у задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_15 . Просив застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Також зазначив, що при постановленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_15 доцільно призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Пункт 13 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачає, що обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291цього Кодексу.

Положення ч. 2 ст. 291 КПК України встановлюють, що обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Приписи ч. 1 ст. 337 КПК України передбачають, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Із аналізу змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні №0002360 від 13.12.2018 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України (т.1, а.с.1-13) вбачається, що, відповідно до формулювання обвинувачення, вищевказане кримінальні правопорушення обвинувачені вчинили разом із конкретною особою, а саме: ОСОБА_16 , при цьому дані, щодо внесення відомостей до ЄРДР стосовно зазначеної особи в описовій частині обвинувального акту та у викладенні формулювання обвинувачення відсутні та лише зазначено, що матеріали відносно ОСОБА_16 виділені в окреме кримінальне провадження.

Між тим, не дивлячись на посилання в формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за ч.4 ст.187 КК України на ОСОБА_16 як співучасника вчинення злочину та зазначення, що відносно нього матеріали виділені в окреме провадження, відповідно до наданих органом обвинувачення даних, ОСОБА_16 в рамках кримінального провадження №0002360 від 13.12.2018 року обвинувачення висунуте не було.

Положення ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України встановлюють принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
На переконання апеляційного суду зазначення в формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_16 як співучасника злочину призведе до судового розгляду обвинувачення, яке не було належним чином висунуте особі, зокрема, ОСОБА_16 , який в зазначеному кримінальному провадженні №0002360 від 13.12.2018 року не є обвинуваченим та матеріали відносно якого виділені в окреме провадження.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначення в обвинувальному акті за обвинуваченням конкретних осіб прізвища, імені та по-батькові іншої особи, яка в конкретному кримінальному провадженні не є обвинуваченою свідчить про порушення з боку органу обвинувачення принципу презумпції невинуватості, суперечить вимогам КПК України та перешкоджатиме проведенню судового розгляду кримінального провадження у чіткій відповідності до положень вищенаведеної ч. 1 ст. 337 КПК України, та як наслідок, унеможливить ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в порушення вимог п.9 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті не зазначена дата його складання, оскільки це підтверджується матеріалами справи (т.1, а.с.12).

Разом з тим колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт та додані до нього документи не містять відомостей про те, яка саме роль кожного з обвинувачених, а також яким саме чином кожен із них вилучив у потерпілого ОСОБА_13 належний йому рюкзак, що вказує на неконкретність та незрозумілість формулювання обвинувачення; в обвинувальному акті не зрозуміло викладено, яка саме сума завданих збитків потерпілому, що на думку суду, не уявляє можливості правильно визначити кваліфікуючі ознаки за означеним злочином, оскільки зазначене спростовується змістом обвинувального акту, у якому зазначено роль та спосіб вчинення злочину з урахуванням обставин, що встановлені органом досудового розслідування, а також сума завданої злочином майнової шкоди.

Згідно з приписами п.2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Отже, з огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції зміні з виключенням з мотивувальної частини посилання суду, як на недоліки обвинувального акту, на неконкретність пред`явленого обвинувачення та невстановленої загальної суми завданої скоєним злочином.

Вирішуючиклопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_15 , апеляційний суд дійшов до таких висновків.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_15 утримувався під вартою в Одеському слідчому ізоляторі, строк дії запобіжного заходу до 08.10.2019 року.

Згідно ч.3. ст. 297 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_15 , колегія суддів враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд враховує те, що прокурором в ході апеляційного розгляду не наведено належним чином обґрунтованості подальшого утримання під вартою обвинуваченого, оскільки прокурор обмежився виключно переліком ризиків без надання їм належного обґрунтування і оцінки.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 з метою відшкодування завданих йому збитків просив застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу апеляційний суд також враховує те, що до інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, умови якого вони не порушують.

Згідно ч.4 ст. 194 КК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_15 не підлягає задоволенню.

Разом з тим, враховуючи те, що на даному етапі досудового розслідування підозра ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України є обґрунтованою, підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, однак доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) не ґрунтуються на беззаперечних доказах та враховуючи те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки в місці свого проживання, адже має постійне місце проживання у м. Одеса, у нього непрацездатні мати та батько, який є інвалідом, раніше не судимий, співпрацює зі слідством, апеляційний суд дійшов до висновку, що обрання до ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, передбаченої ст.177 КПК України, а тому застосуванню підлягає більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст.184 КПК України полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 291, 376, 404, 405, 407, 419, 428, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеса від 12.08.2019 року, якою обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0002360 внесеному до ЄРДР 13.12.2018 року, повернутий прокурору для усунення недоліків - змінити.

Виключити з мотивувальної частини посилання суду, як на недоліки обвинувального акту, неконкретність пред`явленого обвинувачення та невстановленої загальної суми завданої скоєним злочином.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

У задоволені клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_15 - відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 23.00 години до 07.00 годин наступної доби, строком на 2 місяці, тобто до 07.12.2019 року за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_15 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати до органу досудового розслідування та суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання.
Підозрюваного ОСОБА_15 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4