Справа № 333/7340/18
Провадження № 1-кп/333/282/19
УХВАЛА
11 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження №333/7340/18 (1-кп/333/282/19) відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.345 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні письмово заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , посилаючись на те, що вказаний строк необхідно продовжити, так як ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу останньому, не відпали, за виключенням ризиків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.177 КПК України (ризики знищення чи спотворення речей або документів, незаконного впливу свідків та потерпілих).
На цей час, на думку прокурора, існують ризики: переховування від суду, можливість вчинення обвинуваченим іншого злочину. Це підтверджується тим, що у червні 2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області обвинувачений був засуджений за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі. У квітні 2019 року вказаний вирок був залишений без змін Запорізьким апеляційним судом. В період розгляду апеляційної скарги на вказаний вирок та перебуваючи на волі, ОСОБА_7 скоїв злочини, передбачені ч.2 ст.289, ч.2 ст.345 КК України, тобто у останнього є схильність до рецидиву. Також, на наявність зазначених ризиків вказують факти: усвідомлення ОСОБА_8 невідворотності покарання за скоєний тяжкий злочин, факт реєстрації за межами м. Запоріжжя та факт мешкання в орендованому житлі. Крім того, однією з підстав вчинення нових злочинів, прокурор вважає факт не знаходження працівниками поліції обладнання, яким були відкриті двері автомобіля потерпілого ОСОБА_9 . Тому, ОСОБА_3 вважає, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може скористатися цим обладнанням та вчинити аналогічні злочини. На думку прокурора, інші альтернативні запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 .

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_5 заявив, що ризики, які були встановлені під час досудового розслідування, відпали і на цей час вони відсутні. У прокурора відсутні докази, що обвинувачений має намір ухилитися від суду та вчинити новий злочин. Посилання прокурора на якесь обладнання є лише припущенням, без жодного доказу. Вважає, що до ОСОБА_4 необхідно обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі. На думку захисника, вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в даному випадку жодним чином не може вплинути на вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_6 .
ОСОБА_7 повністю підтримав свого захисника з цього приводу, заперечуючи проти продовження тримання під вартою та зазначив, що зможе виконати покладені на нього процесуальні обов`язки, пов`язані із застосуванням іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.
Судом встановлено, що 26.07.2018 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування було застосовано запобіжний захід тримання під вартою, який у подальшому продовжувався, останній раз до 14.01.2019 року. Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2019 року, 28.02.2019 року, 16.04.2019 року, 23.05.2019 року, 23.07.2019 року, 18.09.2019 року запобіжний захід ОСОБА_6 було продовжено по 07.03.2019 року, 27.04.2019 року, 15.06.2019 року, 23.07.2019 року, 23.09.2019 року, 17.11.2019 року, відповідно.
ОСОБА_7 має постійне місця мешкання у м. Мелітополі Запорізької області, де орендує квартиру і проживає разом з родиною: дружиною та неповнолітньою дитиною - ОСОБА_10 , 2002 року народження, який перебуває у нього на утриманні. Обвинувачений має місце реєстрації у м. Харкові, одружений, офіційно працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується на місцем мешкання.
При прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченому суд враховує наявність відносно ОСОБА_4 вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.06.2018 року за обвинуваченням останнього у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, відповідно до якого ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Вказаний вирок набув законної сили, враховуючи ухвалу Запорізького апеляційного суду від 08.04.2019 року.
На цей час ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні 24.07.2018 року злочинів, передбачених ч.2 ст.289 та ч.2 ст.345 КК України, тобто у той час, коли до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та постановлений вирок, який не набрав законної сили.

Також, при вирішенні клопотання прокурора судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі).
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів клопотання прокурора, на думку суду, продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.
Під час розгляду питання про запобіжний захід ОСОБА_6 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу.
В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, ризик вчинення ОСОБА_8 іншого злочину є настільки вагомим, що суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти встановленому під час розгляду клопотання ризику. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним, та достатнім, а також відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.
Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, що доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Отже, враховуючи вказані обставини, клопотання прокурора необхідно задовольнити, а строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , на думку суду, доцільно продовжити.
Керуючись ст.ст. 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 10.01.2020 року (включно).

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, а також надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 12.11.2019 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1