Постанова
Іменем України
13 червня 2019 року
м. Київ
справа № 331/2854/16-к
провадження № 51-160км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000616 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2013 року за ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнений 24.04.2014 року на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 13 днів,
- вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за:
- ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року та ОСОБА_6 остаточно визначено покарання 8 років 6 місяців позбавленняволі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2016 року до набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення один день 16.01.2015 року, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року цей вирок суду залишено без зміни.
За вироком ОСОБА_6 , будучи особою, раніше судимою за розбій, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став і знову ряд умисних корисливих злочинів.
16 січня 2015 року, приблизно о 9 год. 00 хв., ОСОБА_6 , в ліфті під`їзду № 4 по АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, наніс ОСОБА_8 один удар в обличчя невстановленим під час досудового розслідування предметом, від чого потерпіла впала та втратила свідомість, спричинив останній легкі тілесні ушкодження та заволодів її грошовими коштами у сумі 1636 гривень.
17 серпня 2015 року, приблизно о 13 год. 30 хв., на сходовому майданчику в під`їзді АДРЕСА_3 ОСОБА_6 , умисно, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, наніс один удар по голові ОСОБА_9 невстановленим під час досудового розслідування предметом, після чого відкрито заволодів його барсеткою з грошовими коштами в сумі 2500 грн.
22 лютого 2016 року, приблизно о 15 год. 15 хв., в першому під`їзді по пр. Леніна, 152-Б в м. Запоріжжя, ОСОБА_6 перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, наніс один удар кулаком в область голови ОСОБА_7 , від якого останній впав та втратив свідомість, після чого заволодів майном та грошовими коштами потерпілого, на загальну суму 10999 гривень.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений порушує питання про скасування постановлених судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку доказів, перекручування показів свідків та потерпілих, які потягли за собою неправильне застосування кримінального закону. Вказує, що відсутні ухвали про обрання та продовження йому запобіжного заходу. Повідомляє, що він в період з 16 січня 2015 року по 28 квітня 2015 року перебував під вартою в даному кримінальному провадженні, тому просить цей строк зарахувати у строк покарання з розрахунку 1 день тримання під вартою за два дні позбавлення волі. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином його доводи.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор частково підтримала касаційну скаргу засудженого.
Засуджений підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище засудженого.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі засуджений, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в районному суді. Тому, при перегляді судових рішень, суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, є обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Як убачається з вироку, свої висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України за викладених у ньому обставин, доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судовому засіданні, є допустимими.
Зокрема, суд першої інстанції дослідив показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який пояснив, що злочин щодо потерпілого ОСОБА_9 не вчиняв, а по вчиненню злочинів що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вказав, що в його діях відсутній розбій, оскільки майно цих потерпілих він викрав відкрито.
Спростовуючи такі пояснення ОСОБА_6 суд дослідив показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що патрулювали біля поштового відділення, побачили похилу жінку, за якою йшов ОСОБА_6 . Жінка з обвинуваченим зайшли до під`їзду. Вони почули удар-хлопок і секунд через десять обвинувачений швидко вибіг. Вони затримали чоловіка. Під час огляду затриманого було встановлено, що у нього в задній кишені брюк знаходилися паспорт потерпілої та її чек на отримання пенсії. Також ОСОБА_11 зазначив, що він зайшов у під`їзд, де потерпіла пояснювала, що в неї забрали пенсію, скаржилася на головний біль.
Взято до уваги судом і показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 понятих при проведенні обшуку ОСОБА_6 , у якого з кишень дістали грошові кошти, паспорт потерпілої та чек поштового відділення на отримання пенсії ОСОБА_8 .
Здійснено судом посилання і на протоколи прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.01.2015 року ОСОБА_8 ; огляду місця події та ілюстрованої таблиці до нього; огляду предметів; пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; висновки експертиз щодо наявності та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої.
Правильно судом покладено в основу вироку і протокол проведення слідчого експерименту та фототаблиці до нього за участю потерпілої ОСОБА_8 , де остання пояснювала, що отримала в поштовому відділенні пенсію, попрямувала додому. Коли вона зайшла до ліфта, разом із нею зайшов чоловік. Як тільки ліфт почав рухатися, вона відчула різкий біль в області нижньої щелепи, від чого втратила свідомість Коли отямилася, то виявила відсутність паспорта, грошей у сумі 1636 гривень та фіскального чека, який їй був виданий у поштовому відділенні при отриманні пенсії.
Згідно повідомлення Шевченківського районного у м. Запоріжжі відділу ДРАЦС ГТУЮ в Запорізькій області від 20.03.2017 р. за № 1238/17.7-04-37 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому з об`єктивних причин не була допитана безпосередньо в судовому засіданні.
Що стосується тверджень ОСОБА_6 , що злочину відносно ОСОБА_9 він не вчиняв, то вони спростовуються матеріалами провадження.
Судом проаналізовані показання потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 який пояснив, що в будинку між другим та третім поверхами щось трапилося, коли отямився, зрозумів, що лежить на підлозі. Підвівся, зібрав розкидані речі, забрав барсетку та спустився на вулицю, де розповів ОСОБА_16 про те, що з ним трапилося. ОСОБА_16 повідомила йому, що за ним до під`їзду заходив чоловік, який потім вийшов, цього чоловіка вона запам`ятала. Хто наніс йому удар він не бачив, але у нього була розбита голова, рана кровоточила.
Взято до уваги і показання свідка ОСОБА_16 , яка повідомила що бачила, як ОСОБА_9 заходив до під`їзду. Приблизно через хвилину до під`їзду зайшов ОСОБА_6 . У під`їзді вона почула якийсь гуркіт, начебто щось упало. Через декілька хвилин вийшов обвинувачений, тримаючи щось у руці та швидким шагом пішов. Приблизно через три-п`ять хвилин вийшов потерпілий у якого була травма голови. Вона викликала працівників поліції. Під час досудового розслідування їй показували фотознімки, серед яких вона одразу впізнала ОСОБА_6 , у судовому засіданні свідок також пояснила, що вона впевнена, що за потерпілим до під`їзду заходив саме обвинувачений.
Проаналізовано судом і протоколи огляду місця події та ілюстрованої таблиці до нього; огляду предметів; проведення слідчого експерименту.
Правильно покладено судом в основу вироку протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно з яким свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_6 , як чоловіка, який заходив до під`їзду за її сусідом ОСОБА_9 , потім вона чула в під`їзді якийсь гуркіт, а потім цей чоловік вийшов із під`їзду та пішов.
Твердження ОСОБА_6 щодо обставин заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 , а саме, що потерпілий вже лежав на підлозі, коли він забрав його майно, що удари не наносив, спростовуються перевіреними судовому засіданні доказами.
Зокрема, судом здійснено посилання на показання свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що почула в під`їзді № 1 шум, побачила, що на підлозі лежить людина, над якою схилився чоловік. Вона повернулася до квартири, викликала швидку та знову вийшла в під`їзд, в цей час другий чоловік вийшов. Побачила, що лежить сусід ОСОБА_7 , у якого на лівому вусі та щоці була кров. ОСОБА_7 розповідав, що не розуміє, як це трапилося, що він упав, в нього викрали гроші 300 євро. Свідок також пояснила, що вона весь час проживала в квартирі АДРЕСА_4 цього будинку, а ОСОБА_18 проживає в сусідньому будинку, що спростовує показання обвинуваченого, що він у цей під`їзд прийшов до свого знайомого ОСОБА_19 , а не цілеспрямовано переслідував потерпілого.
Проаналізовано показання свідка ОСОБА_20 , який повідомив суду, що була інформація щодо пограбувань людей похилого віку і він звернули увагу на ОСОБА_6 , який у заходив у арку за дідусем, а потім зайшов за цим дідусем до під`їзду одного з будинків. Через пару хвилин ОСОБА_6 вибіг із під`їзду, щось викинув. Обвинуваченого зупинили, викликали слідчо-оперативну групу. У ОСОБА_6 були вилучені годинник, 200 євро та мобільний телефон, під час огляду території в траві знайшли посвідчення потерпілого.
Взято до уваги і показання свідка ОСОБА_21 , який зазначив, що бачив, як чоловік вибігав із під`їзду будинку АДРЕСА_5 та щось темне викинув із руки. Цього чоловіка він добре бачив, оскільки той біг йому назустріч. Зі слів співробітників поліції дізнався, що цей чоловік пограбував літню людину.
Судом обґрунтовано покладено в основу вироку протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.02.2016 року, де потерпілий ОСОБА_7 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, звернувся до правоохоронних органів із заявою, зазначивши, що невідома особа, зайшовши до під`їзду, наніс йому декілька ударів, від яких він втратив свідомість, отямившись, виявив відсутність годинника «Чайка», 300 євро, мобільного телефону «Самсунг», посвідчення учасника війни.
Досліджено судом протоколи огляду місця події та ілюстрованої таблиці до нього; огляду предметів висновки експертиз.
Правильно оцінено судом і висновок експерта, згідно з яким виключається утворення всіх тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 при одноразовому падінні.
Також, згідно висновку експерта на речах підозрюваного ОСОБА_6 : куртці, брюках джинсових встановлена наявність крові людини, в тому числі крові потерпілого ОСОБА_7 .
Враховуючи викладене твердження ОСОБА_6 проте, що потерпілий вже лежав на підлозі, коли він забрав його майно, що удари не наносив, не відповідають дійсності та суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.
Що стосується доводів ОСОБА_6 про те, що потерпілий безпосередньо в судовому засіданні не допитувався, то слід зазначити, що він не був допитаний з об`єктивних причин, оскільки з матеріалів провадження убачається, що останній надав суду письмову заяву від 08.11.2016 року про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.к.п.106). Також, згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Запорізьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області 20.09.2017 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.4 а.к.п. 215).
Таким чином, суд оцінив у сукупності показання обвинуваченого, потерпілих, свідків, висновки експертиз, інші досліджені у судовому засіданні докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України. Критичну оцінку окремих доказів належним чином вмотивовано.
Доводи про неправильну кваліфікацію дій засудженого та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, були предметом перевірки апеляційного суду, який, діючи в межах своїх повноважень, перевіривши матеріали провадження, обґрунтовано визнав їх безпідставними.
Що стосується доводів засудженого про безпідставне не зарахування у строк покарання строку його перебування під вартою в період з 16 січня 2015 року до 28 квітня 2015 року до суд дійшов наступного висновку.
Як убачається з наданих копій судових рішень, та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_6 було затримано 16 січня 2015 року в порядку ст. 208 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 16 березня 2015 року.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 січня 2015 року вказану ухвалу слідчого судді залишено без зміни.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2015 року ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 4- х місяців, тобто до 17 травня 2015 року.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року вказану ухвалу слідчого судді скасовано, постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 3 - х місяців, тобто до 16 квітня 2015 року, в межах строку досудового розслідування.
Таким чином, доводи ОСОБА_6 підлягають в цій частині задоволення, а строк попереднього ув`язнення зарахуванню, однак не з 16 до 28 квітня 2015 року, як про це просить засуджений, а з 16 січня 2015 року (з дати затримання) до 16 квітня 2015 року (дати продовження строку тримання під вартою, визначеною апеляційним судом), з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII, зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 16 січня 2015 року до 16 квітня 2015 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_22 ОСОБА_3