ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 592/1727/18 Номер провадження 11-кп/814/569/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004694 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Суми, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2018 року
за участю
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Згідно вироку суду, 15.12.2017 близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_6 повернувся за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 де в подальшому займався побутовими справами. В цей час по сусідству, за місцем проживання, розташованого за АДРЕСА_3 , знаходився раніше знайомий ОСОБА_6 . ОСОБА_9 , з яким він раніше спільно проживав протягом тривалого часу та з яким за час спільного проживання у ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки. 15.12.2017 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_6 вийшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , де в нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_9 , який в цей час знаходився в будинку, двері до якого були відчинені, з приводу лічильника газу, з якого була зірвана пломба з вини останнього. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин зі своїм сусідом ОСОБА_9 , маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_6 визначив життя ОСОБА_9 як об`єкт своїх злочинних дій.

В подальшому цього ж дня, близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 зайшов до коридору будинку, де в цей час знаходився ОСОБА_9 . Скориставшись тим, що потерпілий не міг пересуватися без тростини, тобто, усвідомлюючи свою фізичну перевагу над потерпілим, ОСОБА_6 взяв ніж заводського виготовлення з дерев`яним руків`ям коричневого кольору, з клинком довжиною 15,3 см з П-подібним обухом та добре вираженими ребрами, який знаходився на поверхні столу, що стояв праворуч від ОСОБА_6 , тримаючи ніж у правій руці, останній наніс потерпілому один удар в передню поверхню грудної клітки ліворуч, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичного експерта № 1111/748д від 31.01.2018 року, у виді: на передній поверхні грудної клітки ліворуч на рівні 4-го міжреберного проміжку по середній ключичній лінії маються рани веретеноподібної форми з рівними краями та верхнім гострокутним кінцем та заокругленим нижнім, довгий розмір розташовано згори вниз та дещо справа ліворуч, розміром 1,2 x 0,4 см. Рановий канал проникає в грудну порожнину. Ліворуч м`язи 4-го міжреберного проміжку по середній ключичній лінії мають щілиноподібне майже вертикальне ушкодження, довжиною 1,3 см, яке навкруги охоплене крововиливом темно-червоного кольору, на площі 3,7 x 3 см. Щілиноподібні ушкодження серцевої сорочки на переднє-лівій поверхні з рівними краями, розміром 1,4 x 0,4 см, охоплене темно-червоним крововиливом, та на передній поверхні розміром 1,8 x 0,2 см. Ушкодження серця: на передній поверхні лівого шлуночка мається вертикально розташоване наскрізне щілиноподібне ушкодження з рівними краями та гострокутними кінцями, розміром 1,4 x 0,2 см, яке проникає в його порожнину, на передній поверхні правого шлуночка мається наскрізне щілиноподібне ушкодження з рівними краями та гострокутними кінцями, розміром 1,8 x 0,2 см, яке проникає в його порожнину. На передній поверхні нижньої частки правої легені, темно-синьо-червоного забарвлення, розміром 4,5 см в діаметрі, в центрі якого мається щілиноподібне ушкодження з хвилястими краями, розміром 1,1 х 0,2 см, від якого рановий канал проникає в тканину легені на 1,7 см.

Вказані тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що викликали небезпечний для життя стан та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Не зупиняючись на вчиненому ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_9 удар вищевказаним ножем в область плечового суглоба зліва та один удар в задню поверхню грудної клітки ліворуч, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичного експерта № 1111/748д від 31.01.2018 року, у виді: на переднє-зовнішній поверхні в ділянці лівого плечового суглоба вертикально розташована щілиноподібна рана з рівними краями, верхня стінка, підрита нижня скошена, та нижнім гострокутним кінцем та заокругленим верхнім, розміром 1,2 x 0,2 см. Рановий канал проникає під шкіру грудної стінки та проходить вздовж неї зліва праворуч та дещо згори вниз на довжину 19 см. На задній поверхні грудної клітки ліворуч, по задній пахвинній лінії, на рівні проекції 8-го ребра горизонтально розташована рана веретеноподібної форми з рівними краями та переднім гострокутним кінцем та заднім заокругленим, довгий розмір розташовано згори вниз та дещо справа ліворуч, розміром 1,2 x 0,4 см. Рановий канал проникає під шкіру грудної стінки та проходить вздовж неї зліва праворуч та дещо згори вниз на довжину 4 см. Вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як, такі що мають ознаки легких.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити та перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України в межах санкції ст. 124 КК України.

При цьому вказує, що потерпілий ОСОБА_9 , знаходячись у збудженому та агресивному стані, сам спровокував конфлікт і накинувся на ОСОБА_6 з металевою палицею, а останній в свою чергу відчуваючи загрозу своєму життю та здоров`ю наніс потерпілому удари, тим самим перевищив межі необхідної оборони. захищаючись від небезпечного посягання в свою сторону.

Вважає, що органами досудового слідства не доведено умислу ОСОБА_6 на вбивство потерпілого, а матеріали провадження не містять доказів винуватості останнього у вчиненні інкримінованого злочину.

Крім того зазначає, що судом першої інстанції при ухвалені вироку обвинуваченому, було призначено ОСОБА_6 покарання, яке є явно несправедливим через свою суворість.

Вказує, що місцевий суд не в достатній мірі взяв до уваги, що ОСОБА_6 на диспансерних обліках не перебуває, має поганий стан здоров`я та хронічні хвороби, наявність на його утриманні матері похилого віку з хронічними хворобами, наявність обставин, що пом`якшують покарання , а саме з`явлення зі зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого. На думку апелянта вказані обставини дають підстави для застосування ст.69 КК України.

Під час апеляційного перегляду вироку захисник ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу.

Позиція інших учасників судового провадження
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу свого захисника.

Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_10 будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, свого ставлення щодо поданої апеляційної скарги не висловила.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Доводи апелянта щодо умисного спричинення обвинуваченим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 під час перевищення обвинуваченим меж необхідної оборони та, в зв`язку з цим, неправильної кваліфікації дій обвинуваченого є аналогічними тим, що вже перевірялись та не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження судом. Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду вироку.

Такі доводи апелянта спростовуються показаннями обвинуваченого, який хоча й не визнає своєї вини в інкримінованому злочині, але не заперечує, що саме він неодноразово наносив потерпілому удари ножем від яких потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Такі показання обвинуваченого об`єктивно узгоджуються з наведеними у вироку письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 15.12.2017 року в ході якого за адресою м. Суми, вул. Ціолковського, 15 були вилучені ніж та милиця з нашаруванням речовини бурого кольору, а також вирізи з килиму зі слідами речовини бурого кольору; протоколом огляду місця події від 16.12.2017 року в ході якого за адресою АДРЕСА_2 було виявлено, оглянуто та вилучено капці та шорти обвинуваченого; протоколом огляду трупу від 16.21.2017 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 18.12.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 в ході якого останній продемонстрував, як він вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 ; висновками експертиз.

Крім того, як події, що передували вчиненню злочину, а саме конфлікт з потерпілим, так і пост кримінальна поведінка обвинуваченого, який повернувшись додому повідомив своїй матері про те, що він зарізав ОСОБА_9 , а потім викликав швидку допомогу потерпілому підтверджуються показаннями допитаних судом свідків та у взаємозв`язку з іншими покладеними в основу вироку доказами, доводять причетність ОСОБА_6 до умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Так, сам обвинувачений фактично не заперечує, що саме він наніс потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження ножем. При цьому стверджує, що перебував у стані необхідної оборони, захищаючись від агресивної поведінки потерпілого.

Згідно ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно сталої судової практики та роз`яснень, які містяться в Постанові № 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26.04.2002, суди при з`ясуванні наявності створення реальної загрози заподіяння шкоди особі, мають враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Така підстава характеризується двома елементами: 1) вчинення особою суспільно небезпечного посягання; 2) необхідністю його негайного відвернення або припинення.

Стан необхідної оборони утворює лише таке посягання, яке заподіює (здатне заподіювати) істотну шкоду фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Достатньо, щоб подібні посягання за об`єктивними своїми ознаками відповідали суспільній небезпечності відповідного злочину. Суспільно небезпечне посягання може виражатися лише в активній поведінці людини, тобто в діях особи, яка посягає.

Під час апеляційного розгляду не встановлено жодних об`єктивних доказів, що потерпілий своїми діями намагався заподіяти будь-яку шкоду обвинуваченому.

Зокрема, нічим об`єктивно не підтверджуються доводи обвинуваченого про те, що потерпілий перебуваючи у себе вдома кидався на обвинуваченого, замахувався на нього металевою милицею та чіпав його за шию.

Так, згідно висновку експерта № 1263 від 28.12.2017 року, виявлені у ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження могли утворитися за 5-6 днів до його огляду 18.12.2017 року і в прямому причинному зв`язку з подією 15.12.2017 року не знаходяться.

Натомість, допитані судом свідки повідомили про значну різницю між обвинуваченим та потерпілим, як за віком так і за фізичними параметрами, що спростовує доводи обвинуваченого про те, що він поведінку потерпілого вважав реальною загрозою для свого життя та здоров`я.

Зокрема, допитана судом потерпіла ОСОБА_10 пояснила суду, що її загиблий брат ОСОБА_9 , 1961 року народження, був інвалідом 2 групи після перенесеного інсульту, пересувався лише за допомогою милиці. Він був худорлявої статури, дуже слабий, ледь пересувався по будинку. Брат розповідав їй, що боїться сусіда ОСОБА_6 , який часто приходив «розібратися».

Такі показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 яка пояснила, що ОСОБА_9 був безпорадною людиною, після інсульту у нього одна сторона була паралізована, волочив ногу, пересувався тільки за допомогою металевої милиці.

Хоча свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дещо інакше охарактеризували потерпілого, посилаючись на те, що саме він ображав членів їх сім`ї, але й вони не заперечували, щодо перенесеного ОСОБА_9 інсульту, незадовільного стану його здоров`я та інвалідності.

Доводи апелянта про те, потерпілий, який перебував у своєму житлі, в той час коли туди зайшов обвинувачений, замахувався на останнього своєю милицею чим створив небезпеку життю та здоров`ю обвинуваченого об`єктивно нічим не підтверджуються.

Піддаючи ретельному аналізу безпосередньо досліджені докази суд, зокрема, акцентував увагу на тому, що виявлені на передній поверхні грудної клітки ліворуч, на передньо-зовнішній поверхні в ділянці лівого плечового суглобу та на задній поверхні грудної клітки ліворуч, по задній пахвинній лінії утворились від дії колюче-ріжучого знаряддя (висновок експертизи № 1111/748 від 31.01.2018 року)

Натомість, зі змісту висновку судово-медичної експертизи № 1263 від 28.12.2017 року вбачається, що у ОСОБА_6 не виявлено будь-яких тілесних ушкоджень, які б відповідали даті та обставинам інкримінованого йому злочину та були б характерними для самозахисту.

З урахуванням вище наведеного, доводи апелянта про те, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони є неспроможними.

Оскільки зі сторони ОСОБА_9 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не було суспільно небезпечного посягання, яке заподіювало або було здатне заподіяти істотну шкоду обвинуваченому, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що умисно заподіюючи потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, обвинувачений ОСОБА_6 не перебував у стані необхідної оборони.

З огляду на вище викладене, апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту щодо недоведеності умислу обвинуваченого на умисне позбавлення життя потерпілого.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Правильна кваліфікація умисного вбивства передбачає ретельне дослідження мотиву та мети вчинення злочину.

Наведені вимоги закону місцевим судом не дотримано.

Формулюючи визнане доведеним обвинувачення, суд не встановив належним чином мотив та мету умисного вбивства ОСОБА_14 потерпілого, з яким він раніше проживав протягом тривалого часу.

Стверджуючи про доведеність в діях обвинуваченого умислу на вбивство, місцевий суд залишив поза увагою таке.

Як стверджував обвинувачений, ножові поранення були ним спричинені потерпілому внаслідок сварки. При цьому удари він наносив не цілеспрямовано в життєво важливі органи, а хаотично.

Такі його показання свідчать про те, що він допускав настання будь-яких наслідків і байдуже ставився до них, що не спростовано в судовому засіданні. Більше того ці показання обвинуваченого узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якої у Трофименка виявлено крім рани веретеноподібної форми з проникненням ранового каналу в грудну порожнину та ушкодженням серця, також тілесні ушкодження на переднє-зовнішній поверхні в ділянці лівого плечового суглоба, на задній поверхні грудної клітки ліворуч, по задній пахвинній лінії, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Крім того, відсутність умислу на вбивство підтверджується поведінкою обвинуваченого, який після нанесення ударів потерпілому свої дії не продовжував, хоча мав для того реальну можливість, припинив їх добровільно, відразу викликав швидку допомогу.

Більше того, згідно з висновком судового експерта №111/748 від 31 січня 2018 року, малоймовірно, але не виключається, що можливо було б запобігти смерті ОСОБА_15 у разі своєчасного надання йому кваліфікованої медичної допомоги.

За таких обставин, враховуючи, що дослідженими судом доказами не доведено, що обвинувачений діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, він може нести відповідальність лише за заподіяння потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень у зв`язку з чим його дії підлягають перекваліфікації з ч.1 ст. 115 на ч.2 ст. 121 КК України.

Хоча колегія суддів вважає необхідним перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, водночас, підстав для пом`якшення призначеного судом покарання не вбачає, виходячи з того, що покарання обвинуваченому належним чином обґрунтоване у вироку суду, його вид та розмір відповідають загальним засадам призначення покарання.

Так, згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як видно із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Зокрема, при обранні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, а саме врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, дані, що характеризують його особу, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зі змісту вироку вбачається, що при призначенні покарання суд врахував те, що обвинувачений частково визнавав вину, посередньо характеризується за місцем проживання, протягом 2017 року притягувався до відповідальності за ст.178 КУпАП за розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях, злочин вчинив перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння .

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, стан здоров`я обвинуваченого та перебування на його утриманні хворої матері-пенсіонерки, 1951 року народження.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнав вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи із встановлених місцевим судом даних щодо особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також враховуючи тяжкі наслідки від вчиненого злочину та думку потерпілої, яка в суді першої інстанції наполягала на призначенні ОСОБА_6 суворого покарання, колегія суддів призначаючи йому покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України не вбачає підстав ні для пом`якшення призначеного судом покарання, ні для застосування положень ст.69 КК України. На думку колегії суддів, саме покарання у визначеному судом розмірі є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині кваліфікації дій обвинуваченого.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,408,409,413,418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 частково задовольнити.

Вирок змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі.

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4