Провадження № 1-кп/761/309/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження № 0001353 від 07 липня 2015 року щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 28, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 365 (в редакції від 07.04.2011); ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 121; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:
Шевченківським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 28, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 365 (в редакції від 07.04.2011); ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 121; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001353 від 07 липня 2015 року.

Представником сторони обвинувачення - прокурором ОСОБА_6 , з метою забезпечення належного виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_7 підтримав вказане клопотання та висловив аналогічну позицію про необхідність продовження терміну дії щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Потерпіла ОСОБА_8 висловила позицію солідарну позиції прокурорів.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечили проти задоволення клопотання, заявленого прокурором та зазначили при цьому, що на час його розгляду виникли причини, які обґрунтовано обумовлюють необхідність невідкладного прийняття судом рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на особисте зобов`язання. При цьому свою думку аргументують наявністю, діагностованого лікарями Ізраїльської медичної установи у обвинуваченого, захворювання, що потребує складного та висококваліфікованого лікування. Сторона захисту при цьому клопоче перед судом про надання ОСОБА_5 можливості залишати межі України, для отримання медичної допомоги за кордоном.

Свою юридичну позицію сторона захисту, у тому числі, обґрунтовує тим, що перебуваючи під домашнім арештом обвинувачений ОСОБА_5 не зможе повноцінно реалізувати своє конституційне право на охорону здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав захисників та просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора, а також надати йому можливість отримання повноцінного та компетентного лікування.

Заслухавши доводи сторони обвинувачення в особі прокурорів, сторони захисту, потерпілих та їх представника, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про таке.

Так, статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження терміну дії застосованого відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується та особисті обставини його життя, а також стан його здоров`я.

З урахуванням колишньої посади обвинуваченого, його військового звання (вищий командний склад), колишніх службових зв`язків, суд встановлює що на даний час все ще існує певна ймовірність намагань з боку ОСОБА_5 ухилитися від суду, проте з урахуванням бездоганної процесуальної поведінки останнього протягом перебування під домашнім арештом, його стану здоров`я, колегія суддів приходить до переконання про низьку ймовірність вчинення обвинуваченим таких дій.

Вивченням матеріалів, та дослідженням відомостей, наданих в закритій, відповідно до вимог ч. 2 ст. 27 КПК України, частині судового засідання стороною захисту, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 на даний час за станом свого здоров`я потребує проведення щодо нього постійних комплексних медичних обстежень та лабораторних досліджень, а також потребує отримання кваліфікованого лікування, поєднаного з оперативним втручанням у профільних медичних установах з можливістю тривалої госпіталізації, а тому на думку суду конституційне право на охорону здоров`я ОСОБА_5 , передбаченого ст. 49 Конституції України, за даних обставин, не може бути реалізоване під час застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При цьому суд враховує, що виходячи з практики ЄСПЛ, вбачається, що Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачений механізм захисту та реалізації закріплених прав і свобод через механізм Європейського суду з прав людини. Захист права на здоров`я безпосередньо Конвенцією 1950 р., як й інших соціально-економічних прав, не передбачається, але звернення за захистом цього права можливе відповідно до низки статей Конвенції 1950 р. і така практика Європейського суду з прав людини існує, зокрема, при порушенні права на: життя (ст. 2 Конвенції), заборону тортур (ст. 3), права на свободу та особисту недоторканність (ст. 5), права на справедливий судовий розгляд (ст. 6), права на повагу до особистого і сімейного життя, на недоторканність житла (ст. 8).

З практики Європейського суду з прав людини можливо зробити висновок, що право на здоров`я має комплексний характер і включає: право на інформацію та конфіденційність інформації про стан здоров`я, а також право на медико-соціальну допомогу.

Реалізація права на життя не можлива без реалізації права на здоров`я. Адже нормальне біологічне та соціальне функціонування людини не можливе без здоров`я. Реалізація права на життя у повному об`ємі можливо лише при гарантуванні права на здоров`я.

Право на життя захищається у ст. 2 Конвенції. При цьому згідно зі сталою практикою ЄСПЛ це право вважається порушеним не тільки у разі позбавлення життя, але і при серйозних пошкодженнях організму людини, які не спричинили його смерть, але представляли серйозну загрозу його життю. Держава повинна не тільки утримуватися від умисного позбавлення людини життя, але і дотримуватися позитивного зобов`язання захищати життя людини від посягань третіх осіб або від ризику хвороби, яка може спричинити смерть.

Суд при вирішенні клопотання також враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його соціальний статус, наявність у нього міцних соціальних та сімейних зв`язків, а також його репутацію та майновий стан та приходить до висновку, що ОСОБА_5 , з урахуванням викладеного, необхідно змінити запобіжний захід з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який на переконання суду у повному обсязі забезпечить дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, однак з метою забезпечення участі обвинуваченого в розгляді кримінального провадження, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього ряду обов`язків, визначених вимогами ч. 5 ст. 194 КПК України, не застосовуючи при цьому такий захід обмеження як носіння електронного засобу контролю, оскільки на думку суду це суттєво обмежить або буде взагалі перешкоджати можливості проходження ОСОБА_5 обстежень сучасними способами та на сучасному медичному обладнані з застосуванням явищ ядерного магнітного резонансу та інших, а також буде перешкоджати отриманню ним оперативного лікування та подальшої реабілітації у зв`язку з таким лікуванням.

Разом з цим, суд вважає, що стороною захисту не надано ґрунтовних доказів та не наведено беззаперечних доводів того, що ОСОБА_5 не зможе отримати повноцінне лікування в межах України, а тому суд вважає необхідним на даний час застосувати також до останнього обов`язок здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Керуючись вимогами ст. 49 Конституції України, Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,ст.ст. 176-178, 179, 184, 193-194, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання з покладенням на нього, в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, наступних обов`язків:

- прибувати до суду за його першою вимогою;

- повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування щодо обставин справи з потерпілими, свідками обвинувачення у кримінальному провадженні та експертами;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, застосованих до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити тривалістю 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 грудня 2019 року включно.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора(ів), який підтримує(ють) державне (публічне) обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає негайному виконанню.

Судді: