Номер провадження: 11-кп/813/1157/19
Номер справи місцевого суду: 523/7136/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси, від 27.05.2019 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскарженим вироком ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік і 6 (шість) місяців та на підставі ст.76 КК України зобов`язаний періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на суму 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) грн.

Арешт, накладений на автомобіль «MAN TGA 26.410», н/з НОМЕР_1 скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до оскарженого вироку, 21.03.2019 року о 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «MAN TGA 26.410», н/з НОМЕР_1 , по вул. Генерала Бочарова, в м. Одесі, з боку вул. Жоліо Кюрі, в напрямку проспекту Добровольського, в порушення п.2.3.«б», п.10.1., 8.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, під час під`їзду до регульованого за допомогою світлофорних об`єктів пішохідного переходу, розташованого навпроти буд.№2-А, не зупинив керований ним автомобіль перед світлофорним об`єктом, на червоний сигнал світлофору, продовжив рух через зазначений пішохідний перехід та зупинився в першому ряді, при наявності двох смуг для руху в одному напрямку, чим своїми діями, тобто зупиненим вантажним автомобілем, став перешкодою для пішоходів, закриваючи їм оглядовість світлофорного об`єкту.

Дочекавшись зеленого сигналу світлофору, водій ОСОБА_7 вкрай уважним не був, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру перед початком руху не переконався в безпеці, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, у світлий час доби, та в умовах необмеженої видимості, почав рух на автомобілі «MAN TGA 26.410», н/з НОМЕР_1 , не надав дорогу пішоходу, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вул. Генерала Бочарова, справа наліво за напрямком руху автомобіля.

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, в результаті яких настала її смерть.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
На вказаний вирок прокурором подана апеляційна скарга, в якій прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини ОСОБА_7 , вказує на те, що призначене покарання є таким що, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, зокрема судом безпідставно було вирішено не позбавляти ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами, незважаючи на те, що внаслідок безвідповідальних дій останнього загинула людина.

За таких обставин, прокурор просить частково скасувати вирок Суворовського районного суду м. Одеси, від 27.05.2019 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік і 6 місяців, із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

В іншій частині просить залишити оскаржений вирок без змін.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, а апеляційним судом не встановлено підстав для прийняття рішення на користьобвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції в повній мірі дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України;
2) відповідно до положень Загальної частини КК України;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, той факт, що ОСОБА_7 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому злочині, в повному обсязі відшкодував моральну і матеріальну шкоду.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, з числа передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції встановлено не було, а прокурором в апеляційній скарзі не зазначено.
Що стосується доводів прокурора про необхідність позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами, апеляційний суд звертає увагу на таке.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції вмотивовано прийняв до уваги той факт, що обвинувачений офіційно працює водієм, його професія є офіційним джерелом його прибутку та прибутку його сім`ї.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене покарання, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, апеляційний суд вважає безпідставними.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на ті обставини, що в апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Тобто в апеляційній скарзі прокурор просить звільнити обвинуваченого від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Такі вимоги апеляційної скарги суперечать доводам прокурора про необгрунтованість призначення покарання без призначення додаткового покарання, а також не грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зокрема, відповідно до ст. 75 КК України, за передбачених законом умов, суд може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно, до вимог кримінального закону, а також згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наданими в Постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.

Викладені обставини унеможливлюють задоволення апеляційним судом апеляційної скарги прокурора і свідчать про її необгрунтованість, в зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532, КПК України , апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.05.2019 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4