У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002709, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рокитне Нововодолазького району Харківської області, мешкає в АДРЕСА_1 , судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вирок відносно яких не оскаржується.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання: ОСОБА_6 5 років позбавлення волі, ОСОБА_7 4 роки 6 місяців позбавлення волі, ОСОБА_5 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції, що діяла з 24.12.2015 по 20.06.2017 р., обвинуваченим у строк покарання зараховано строки попереднього ув`язнення, обвинуваченому ОСОБА_6 з 03.06.2014 р. по 01.06.2018 р., обвинуваченому ОСОБА_7 з 04.06.2014 р. по 23.06.2016 р., обвинуваченому ОСОБА_5 з 03.06.2014 р. по 06.06.2014 р. та з 05.04.2016 р. по 14.01.2019 р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання.
Ухвалено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнати невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, вчиненого відносно потерпілої ОСОБА_12 та виправдати за недоведеністю вчинення ними злочину.
Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в солідарному порядку, на відшкодування майнової шкоди на користь потерпілої ОСОБА_13 1 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, а також вказати які саме були встановленні порушення КПК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що судом першої інстанції істотно порушені вимоги КПК України, а також не застосовані норми Кримінального закону, зокрема, положення ч. 5 ст. 72 КК України.
Стверджує, що судом фактичні обставини кримінального провадження були досліджені не в повному обсязі, а також порушені загальні засади кримінального провадження, визначенні ст. 7 КПК України.
Зауважує, що всупереч вимог КПК України вирок проголошувався без його участі.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

24.05.2014 р. близько 02.45 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою, знаходячись біля буд. № 52 по пр. Миру в м. Миколаєві, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_13 , штовхнули потерпілу, від чого вона впала на землю та нанесли декілька ударів рукою по голові, відкрито викрали, належні останній, гаманець вартістю 200 грн., грошові кошти в сумі 300 грн., мобільний телефон «Nokia Asha 200» вартістю 500 грн., сім-карту «Лайф», чим спричинили майнову шкоду ОСОБА_13 в розмірі 1 000 грн.
03.06.2014 р. близько 19.20 год., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку № 102 по вул. Новобузькій в м. Миколаєві, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітнього ОСОБА_14 , після того, як ОСОБА_6 наніс останньому один удар кулаком в живіт, відкрито заволоділи належним ОСОБА_15 планшетом марки «Asus», вартістю 1 777 грн., чим спричинили майнову шкоду ОСОБА_15 в розмірі 1 777 грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується негативно. Визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Вирок суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

З приводу посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на чисельні порушення КПК України, то вони не були викладені в апеляційній скарзі, не конкретизував їх обвинувачений ОСОБА_5 і під час апеляційного розгляду.

Єдиним порушенням вимог КПК України, про на яке вказав обвинувачений ОСОБА_5 було проголошення вироку без його участі, однак, вони не є слушними, виходячи з наступного.

За вимогами ч. 1 ст. 376 КПК України, судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Учасники судового провадження відповідно до ч. 6 вказаної статті мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом були вжиті заходи щодо доставки ОСОБА_5 у судове засідання для оголошення йому оскаржуваного вироку, про що свідчить заявка на конвоювання затриманих і взятих під варту осіб від 11.01.2019 р., однак, останній не був доставлений конвойною службою.
Крім того, після оголошення вироку, суд прийняв усі необхідні заходи щодо негайного вручення копії вироку обвинуваченому ОСОБА_5 шляхом направлення того ж дня до установи в якій він утримувався відповідної копії вироку, та згідно його особистої розписки копія вироку ним отримана 15.01.2019 р., що свідчить про дотримання процесуальних прав обвинуваченого.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 29.01.2019 р. звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва для роз`яснення оскаржуваного вироку, після чого, відповідно до його клопотання, ознайомлювався із матеріалами кримінального провадження у період з 25.02.2019 р. по 30.08.2019 р., що свідчить про вжиття судом першої інстанції можливих заходів у сприянні щодо роз`яснення прийнятого рішення.
За наведеного, використовуючи системний підхід під час аналізу зазначених положень вказаної статті у взаємозв`язку між собою, а також із іншими нормами КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що вказані обставини не є істотними порушеннями та не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про невірне застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 р., у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 засуджений 18.03.2016 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді 12 років позбавлення волі.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10.01.2019 р. вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2016 р. залишений без змін, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 19.03.2016 року по 21.12.2016 року (включно) та з 19.09.2018 року по 10.01.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а в період з 22.12.2016 року по 18.09.2018 року день за день.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2016 р. обвинувачений ОСОБА_5 тимчасово залишений у Державній установі «Миколаївський слідячи ізолятор» на час розгляду Ленінським районним судом м. Миколаєва кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_5 , після ухвалення 18.03.2016 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва вироку, перебував в установі попереднього ув`язнення у зв`язку з необхідністю його участі в кримінальному провадженні, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за який він засуджений за даним вироком, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України та обґрунтовано зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 03.06.2014 р. по 06.06.2014 р. та з 05.04.2016 р. по 14.01.2019 р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За змістом вимог ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду перебував в умовах Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор», у зв`язку з необхідністю його участі в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до висновку щодо необхідності зарахування обвинуваченому ОСОБА_5 у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 15.01.2019 р. по 03.12.2019 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.), зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15.01.2019 р. по 03.12.2019 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді
_____________________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3