н/п 1-кп/490/64/2019

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , провівши відкрите судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування кримінального провадження №0000080 відносно,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степове Миколаївської області, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, працюючого у ТОВ «Доярушка» пекарем, раніше судимого: Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
До обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід увигляді тримання під вартою, дія якого спливає 27 липня 2019 року. Як випливає зі змісту ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що він вчинив тяжкий злочин, а також на наявність ризиків, задля запобігання яких до нього застосований вказаний запобіжний захід, які станом на теперішній час не зникли і не зменшилися. Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, оскільки в письмовому вигляді клопотання прокурора не було подано до суду, тому вважають, що суд не має його розглядати.

Вислухавши з приводу вказаного питання думки учасників процесу, суд приходить до наступного. Стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 слідчим суддею та судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зі змісту ст. 199 КПК України слідує, що суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики враховані при застосуванні такого запобіжного заходу не зменшилися.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик переховування від органів досудового розслідування (підставою вважати цей ризик реальним є те, що ОСОБА_3 усвідомлює, що обвинувачується у вчиненні злочину, що відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання на строк від чотирьох до шести років),

- ризик незаконно впливати на свідків вчинення злочину, оскільки перебуваючи на волі обвинувачений може вживати заходи впливу на вказаних свідків, з метою зміни ними показів;

- ризик вчинити новий злочин (підставою вважати цей ризик обґрунтованим є те, що ОСОБА_3 на даний час офіційно не працює, а отже і не має заробітної плати, раніше судимий за скоєння корисливого злочину, на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні повторного корисливого злочину. Стан здоров`я, сімейний стан та вік обвинуваченого не перешкоджає триманню його під вартою.

Вказані ризики були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, та на день розгляду справи ці ризики не зменшились, а тому подальше тримання обвинуваченого під вартою є виправданим. Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, зазначений запобіжний захід не зможе запобігти незаконному впливу обвинуваченого на свідків.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним, оскільки обвинувачений офіційно не працює та не має іншого джерела доходу, окрім протиправної діяльності. Крім того даний запобіжний захід не зможе запобігти вищенаведеним ризикам.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не є можливим у зв`язку з тим, що відсутні у ОСОБА_3 міцні соціальні зв`язки з особами, що заслуговують на довіру та можуть поручитись за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає обвинуваченому ОСОБА_3 вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду і здійснювати незаконний вплив на свідків. Беручи до уваги правову позицію, викладену в рішенні "Lavents v. Latvia", продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги права, передбаченого статтею 5 Конвенції, суд дійшов до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.
Таким чином, під час розгляду клопотання вбачається існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Тому, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, 331 КПК України, ст. ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 .
Доводи сторони захисту щодо неможливості розгляду питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу через відсутність письмового клопотання сторони обвинувачення, є необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Таким чином, приписи КПК України покладають на суд обов`язок вирішувати питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу незалежно від наявності клопотань.

Керуючись ст.ст. 331, 370-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 продовжити до 23 вересня 2019 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1