ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1747/18 Номер провадження 11-кп/814/1064/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст. 121 КК- Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з секретарем ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

та обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0003204 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, українця, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 06.09.2017 року вироком Київського районного суду м.Полтави за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 850 грн. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 11.01.2018 року покарання у виді штрафу замінено на 50 год. громадських робіт,-

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 9848 грн. 43 коп. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 6132 грн. 07 коп.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 16 грудня 2017 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, повалив потерпілого ОСОБА_11 на підлогу та умисно завдав близько чотирьох ударів ногою взутою у зимове взуття в область лівої ноги ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: відкритого косо-гвинтоподібного перелому лівої великогомілкової кістки на межі середньої та дистальної третини діафізу, зі змішенням назовні та назад з кутовою деформацією та закритого косого перелому верхньої третини діафізу лівої малогомілкової кістки зі зміщенням вперед та назовні, які утворилися в результаті одномоментної різкої ротації лівої нижньої кінцівки вздовж своєї вісі з раніше наданим прискоренням та фіксацією лівої стопи з послідуючим падінням, які згідно з висновком експерта №142 від 02.03.2018 кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_9 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що судом не достатньо враховано те, що за відсутності обставин, які пом`якшують покарання й за наявності обтяжуючих обставин, суд засудив обвинуваченого до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 121 КК України. Також зазначає, що на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України ОСОБА_9 мав незняту та непогашену судимість за вчинення злочину проти власності. Незважаючи на це, обвинувачений належних висновків щодо своєї поведінки не зробив та продовжив вчиняти нові злочини, а саме тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи. А тому для забезпечення подальшого попередження вчинення ОСОБА_9 нових злочинів, його соціальної реабілітації, належного виправлення та запобігання порушення в майбутньому прав і свобод інших осіб, необхідним та достатнім буде призначення ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України.

В обгрунтування зазначає, що частково визнає свою винуватість в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , вказує, що прямого умислу на заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень він не мав.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника на підтримання своєї апеляційної скарги, промову прокурора, який не підтримав апеляційні скарги пославшись на законність вироку, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, оцінив їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку і дійшов обґрунтованих висновків про вчинення ОСОБА_9 злочину за обставин наведених у вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність його вини у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки у нього був відсутній умисел на нанесення тяжкого тілесного ушкодження, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

З показань наданих обвинуваченим ОСОБА_9 вбачається 16.12.2017 року, приблизно о19-00 годині він та його брат ОСОБА_11 почали сваритися в кроридорі квартири, потім почали штовхатися та тягати один одного за одяг, внаслідок чого втратили рівновагу та впали на підлогу, при падінні обвинувачений впав на потерпілого, після чого останній почав кричати, потім обвинувачений встав і відійшов, нанесення ударів потерпілому заперечує.

Однак, дані показання обвинуваченого повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 які повідомили суду про нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 чотирьох ударів ногою взутою у зимове взуття в область лівої ноги ОСОБА_11 , які супроводжувалися різкими прискореннями. Свідки патрульний УПП м.Полтави ОСОБА_13 та лікар ОСОБА_14 , які прибули на виклик, в судовому засіданні повідомили, що коли вони приїхали виявили , що потерпілий має відкритий перелом ноги, на запитання хто його побив відповідав, що - ОСОБА_9 ..

Згідно висновку судово - медичної експертизи №142 від 02.03.2018 року у потерпілого ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого косо гвинтоподібного перелому лівої великогомілкової кістки на межі середньої та дистальної третини діафізу, зі зміщенням назовні та назад з кутовою деформацією та закритого косого перелому верхньої третини діафізу лівої малогомілкової кістки зі зміщенням вперед та назовні, які утворились в результаті одномоментної різкої ротації лівої нижньої кінцівки вздовж своєї вісі з раніше наданим прискоренням та фіксацією лівої стопи з послідуючим падінням та можливо в строк і за обставин на які посилається ОСОБА_11 і кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як тяжкі тілесні ушкодження.

При проведенні слідчих експериментів потерпілий ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_12 в присутності судово-медичного експерта розповіли та показали механізм отримання тілесних ушкоджень від обвинуваченого ОСОБА_9 .

За результатами проведених слідчих експериментів було проведено додаткові судово - медичні експертизи.

Так, згідно додаткових висновків судово - медичних експертиз №№ 236, 237 від 14.03.2018 року показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , дані ними в ході проведення слідчого експерименту не протирічать об`єктивним судово - медичним даним.

В судовому засіданні допитана судово - медичний експерт ОСОБА_16 повністю підтримала свої висновки та повідомила, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження утворилися в першу чергу від удару, що призвело до відкритого гвинтоподібного перелому лівої великогомілкової кістки та послідуючого закритого перелому верхньої третини діафізу лівої малогомілкової кістки. Показання потерпілого ОСОБА_11 про отримання удару по нозі обвинуваченим ногою, взутою в зимовий черевик відповідає судово - медичній картині. Можливість отримання потерпілим виявлених у нього тілесних ушкоджень при падінні на площину з урахуванням анатомічних особливостей кісток ніг, як самого так і з обвинуваченим експерт виключила.

Враховуючи наведені докази суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, через м`якість, а також доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про суворість покарання, то вони є необгрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до розяснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання.

Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_9 покарання судом дотримані.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину, відсутність з боку обвинуваченого будь-яких намагань відшкодувати завдану шкоду та дійшов до висновку про призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що ОСОБА_9 мав незняту та непогашену судимість за вчинення злочину проти власності, то вони не заслуговують на увагу, оскільки судом враховану обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочину.

Обране ОСОБА_9 судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не вбачає.

З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання занадто м`яким чи суворим, не вбачається, а тому апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2018 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_17 ОСОБА_5