Справа №442/5089/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11/811/2/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

виправданого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляції прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Даним вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у пред`явленому обвинуваченні в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнано невинуватим та виправдано через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід ОСОБА_7 підписку про невиїзд, - скасовано.
Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
При цьому у вироку зазначено що органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 12 лютого 2011 року 08 год. 30 хв., керуючи автомобілем «NONDA Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним в м. Дрогобичі по вул. Самбірській, при проїзді ділянки дороги біля будинку № 66 порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.2., 1.5. та 1.10. в частині терміну «Пішохідний перехід, розділу 2 п. 2.3. б); Розділу 8 п. 8.1.; Розділу 12 п. 12.3 та Розділу 18 п. 18.1. Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді виходу зліва на право по ходу його руху на проїзну частину дороги пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, не надав дорогу пішоходу та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, а виїхав на умовну зустрічну смугу, де здійснив наїзд на нього. Внаслідок наїзду ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що є небезпечними в момент заподіяння.
Приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 по обвинуваченню в інкримінованому йому злочині, суд першої інстанції зазначив, що дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді, крім того, дане обвинувачення не має доказового підгрунтя, забезпечується суперечливими доказами, які не заслуговують довіри, тому суд тлумачить їх на користь обвинуваченого, а можливість будь-яких нших об`єктивних доказів вини особи вичерпано в процесі даного судового розгляді.

При цьому, оцінивши та проаналізувавши надані сторонами докази, всебічно й повно дослідивши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, грунтуючись також на засадах справедливості, виваженості, суд прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України не знайшло свого підтвердження.

Не погодившись з даним вироком суду прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, та потерпілий ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляції прокурор зазначає, що судове слідство в кримінальній справі було проведено не повно, в матеріалах кримінальної справи є переконливі докази, що доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказує на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки протоколу огляду місця події та схеми до нього від 12.02.2011 року, висновку судово-медичної експертизи № 148 від 04.03.2011 року, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 296 від 12.06.2015 року, первинним показам потерпілого ОСОБА_9 , показанням судових експертів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .. Крім цього, прокурор вважає неналежно оціненими покази свідка ОСОБА_12 , критично не оціненими покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що перебувають в дружніх відносинах з ОСОБА_7 .. Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою вагомі докази вини ОСОБА_7 у скоєному, тобто суд у вироку не вказав чому він приймає до уваги одні докази та відкидає інші докази.
Просить даний вирок суду скасувати, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років та шести місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строк два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст.76 КК України.
Потерпілий ОСОБА_9 в своїй апеляції та доповненнях до неї зазначає, що досудове слідство та судовий розгляд проведені неповно, оскільки ніким не перевірено його покази в частині того, що його на пішохідному переході збив інший транспортний засіб, яким керував ОСОБА_7 , а саме - старий автомобіль марки ДЕУ, а не автомобіль марки «Хонда Акорд», д.н.з НОМЕР_1 , як про це зазначено в справі. Крім цього, потерпілий ОСОБА_9 вважає, що дорожньо-транспортна пригода з його участю була інсценована невідомими особами із залученням підставних свідків, судове слідство проведено без його участі.
Просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу відносно ОСОБА_7 направити на додаткове розслідування з підстав неповноти досудового розслідування.
У запереченнях на апеляції прокурора та потерпілого ОСОБА_9 захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_15 вважають вирок суду законним та обґрунтованим, наголошують на тому, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджено всі обставини кримінальної справи та докази, яким дана вичерпно вірна правова оцінка, у зв`язку з чим просять даний вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, думку прокурора щодо задоволення його апеляції та часткового задоволення апеляції потерпілого, потерпілого ОСОБА_9 , який просив задоволити подані апеляції, виправданого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили вирок суду залишити без змін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції прокурора, який брав участь в суді першої інстанції та потерпілого ОСОБА_9 підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ст. 323 КПК України (1960 року) вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді

Однак, колегією суддів встановлено, що даний вирок суду першої інстанції містить істотні суперечності, не дано повного аналізу та оцінку зібраним та дослідженим в судовому засіданні доказам, не зазначено у вироку, чому судом прийнято до уваги одні докази та відкинуто інші.

Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 12 лютого 2011 року 08 год. 30 хв., керуючи автомобілем «NONDA Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним в м. Дрогобичі по вул. Самбірській, при проїзді ділянки дороги біля будинку № 66 порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.2., 1.5. та 1.10. в частині терміну «Пішохідний перехід, розділу 2 п. 2.3. б); Розділу 8 п. 8.1.; Розділу 12 п. 12.3 та Розділу 18 п. 18.1. Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді виходу зліва на право по ходу його руху на проїзну частину дороги пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, не надав дорогу пішоходу та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, а виїхав на умовну зустрічну смугу, де здійснив наїзд на нього. Внаслідок наїзду ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що є небезпечними в момент заподіяння.
Проаналізувавши докази, суд дійшов висновку, що в ході судового слідства інкримінований досудовим слідством злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_7 не знайшов свого підтвердження.

Суд у вироку навів показання потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин та механізму наїзду на нього автомобіля, вказавши, що за своїм змістом, такі не були однаковими та послідовними. Зокрема, зазначив, що при проведенні відтворення обстановки та обставин події з участю потерпілого 18 листопада 2011 року, ОСОБА_9 зазначив, що наїзд на нього було здійснено правою частиною «в районі передніх правих дверей» і саме це покладено в основу обвинувачення. В подальшому та зокрема при проведенні 03 липня 2012 року очної ставки з обвинуваченим ОСОБА_7 в своїх показаннях потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що наїзд на нього було вчинено передньою частиною автомобіля та під час наїзду автомобіль притиснув йому грудну клітку та голову. Під час судового слідства потерпілий ОСОБА_9 зазначав, що автомобіль здійснив наїзд на нього передньою частиною таким чином, що після контактування з автомобілем він опинився на землі нижніми кінцівками практично по пояс під бампером та двигуном спереду під автомобілем. Так, як вірно звернуто стороною захисту такі покази потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму наїзду на нього автомобіля не відповідають висновку судово-медичної експертизи № 148 від 04.03.2011 року, а також показанням з цього приводу судово-медичного експерта ОСОБА_10 , експерта Львівського НДІСЕ ОСОБА_11 , яким проводилась транспортно-трасологічна експертиза ( висновок № 1757 від 14 вересня 2011 року). Обвинувачення не містить жодного посилання на те, які конкретно тілесні ушкодження отримав потерпілий ОСОБА_9 , а лише зазначено, що вони віднесені до категорії тяжких, що є небезпечними для життя в момент заподіяння. Більше того, потерпілий ствердив суду, що наїзд на нього здійснено не автомобілем «HONDA Accord», а зовсім іншим автомобілем типу «Део» чорного чи темно-сірого кольору.

При цьому, ОСОБА_7 на протязі всього часу давав однакові покази, заперечив свою причетність до інкримінованого йому злочину і узгоджуються з показами свідків.

Водночас суд першої інстанції жодним чином не обгрунтував та не надав належної правової оцінки висновку судово-медичної експертизи №148 від 04 березня 2011 року, згідно якого спричинені потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є гнебезпечними для життя в момент їх заподіяння; не наданго належної правової оцінки висновку комісійної судово-медичної експертизи № 296 від 12 червня 2015 року, згідно якого тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 могли утворитися під час дорожньо-транспортної пригоди при наїзді автомашини на потерпілого з наступним падінням його на дорогу; водночас судом взято до уваги лише описову частину висновку судово-медичної експертизи№ 148 від 04 березня 2011 року; не надано належної правової оцінки протоколу відтворення обстановки та обставин події від 18 листопада 2011 року за участі потерпілого ОСОБА_9 . Крім того, судом не надано оцінку первинним показанням потерпілого ОСОБА_9 , показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також не взято до уваги та не дано належної правової оцінки протоколу огляду місця події та схеми до нього, та не перевірено покази потерпілого ОСОБА_9 про скоєння на нього наїзду іншим автомобілем під керуванням підсудного.

При цьому, місцевим судом не наведено переконливих мотивів, та не дано належної оцінки доказам, розглянутим в судовому засіданні, відповідно до яких суд визнав невинним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдано через недоведеність його вини.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неналежним чином проаналізував усі зібрані у справі докази, тобто всі фактичнія дані, які містяться в показах свідків, потерпілої, підсудного, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, та постановив вирок з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, а тому такий вирок суду підлягає скасуванню з направленням матеріалів даної кримінальної справи в суд першої інстанції на новий судовий розгляд, за результатами якого слід постановити судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінально-процесуального закону, детально проаналізувавши при цьому всі обставини справи, а також всі доводи сторони обвинувачення та захисту, викладені ними в своїх апеляціях та клопотаннях.

При цьому, оскільки даний вирок суду скасовується у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального-процесуального закону, то інші питання, викладені в поданих апеляціях, колегією суддів не вирішувалися.

Керуючись ст. ст. 362, 366, 367, та 377 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляції прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_9 - задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а матеріали даної кримінальної справи щодо останнього направити в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області на новий судовий розгляд.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: