ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2730/19 Справа № 205/6401/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000840 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бєлов, Тульської області, Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
-30.08.2004 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 261, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 70 КК України до 11 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 24.10.2014 року з ВК №70 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до двох місяців, а саме до 21 жовтня 2019 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_10 раніше неодноразово засуджений, обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких та особливо тяжких, за які передбачені покарання, у тому числі й у виді довічного позбавлення волі. За змістом обвинувачення зазначені кримінальні правопорушення вчиненні із застосуванням насильства, зброї та спричинили смерть потерпілого.
На думку суду, продовжує залишатися достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 , опинившись на волі, зможе ухилятися від суду, а також не виконувати його процесуальні рішення. Фактичними обставинами, які обґрунтовують існування такого ризику, є відкритий характер протиправних дій, які ставляться у провину обвинуваченому ОСОБА_10 , тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим. Ці особливості даного провадження не можуть залишатися поза увагою суду, на який покладено законом обов`язок забезпечити оперативність судового розгляду. Обсяг проведених судом процесуальних дій та їх результати не зменшують вказані ризики.
Крім того, враховуючи стадію судового розгляду та з урахуванням тієї обставини, що під час судового розгляду допитані не всі свідки, суд дійшов висновку, що наразі продовжує існувати також і ризик незаконного впливу на свідків по даному кримінальному провадженню з боку обвинуваченого ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після того, як Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалою від 23 червня 2019 року було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 до 23 серпня 2019 року, не відбулося жодного судового засідання, однак прокурор знову обмежився переліком стандартних підстав для цього, визначених ст. 177 КПК України, але при цьому жодним чином не мотивував, чому неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.
Вказує, що подія злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, сталася далеко від місця, стосовно якого його підзахисному інкриміноване діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 КК України, і якби не дії потерпілих, які стали гнатися за обвинуваченим, в результаті чого йому було заподіяно численні тілесні ушкодження, настільки трагічний наслідок цього конфлікту повністю виключався б. До того ж не існує жодних доказів того, що пістолет, з якого було завдано смертельного пострілу, в результаті якого помер ОСОБА_11 , належав саме ОСОБА_10 і знаходився в його руках.
При цьому, як зазначає апелянт, сам ОСОБА_10 кожного разу наголошує на тому, що у нього суттєво погіршується стан здоров`я, а також він постійно заявляє про свою рішучість боротися за справедливість у цій справі, адже у ході епізоду, внаслідок якого йому пред`явлено обвинувачення, він сам зазнав численних тілесних ушкоджень і за цим фактом розслідується інше кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, Слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000840, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, 24 червня 2017 року ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 23 серпня 2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , у зв`язку з тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, відповідно до статті 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду і незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Таким чином, доводи сторони захисту про відсутність заявлених ризиків є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання заявлених ризиків, відповідно до яких ОСОБА_10 раніше неодноразово засуджений, обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких та особливо тяжких, вчинених із застосуванням насильства, зброї та спричинили смерть потерпілого, за які передбачені покарання, у тому числі й у виді довічного позбавлення волі, а також з урахуванням стадії судового розгляду та тієї обставини, що під час судового розгляду допитані не всі свідки, а отже продовжує існувати незаконного впливу на свідків по даному кримінальному провадженню з боку обвинуваченого ОСОБА_10 .
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, з огляду на вищевикладені обставини підстав для застосування судом до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також доводи захисника про погіршення стану здоров`я обвинуваченого, однак вважає це таким, що не зменшує заявлені у кримінальному провадженні ризики, та в даному конкретному випадку судом першої інстанції ці обставини були враховані та цілком обґрунтовано зазначено, що хоча обвинувачений і страждає низкою захворювань, однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які об`єктивно підтверджують неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_10 в установі виконання покарань. Таким чином, вказані обставини не є самодостатньою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки заявлені ризики є реальними, продовжують існувати і для їх запобігання судом обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4