Номер провадження 1-кс/201/6145/2019
УХВАЛА
Іменем України

04 листопада 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0001431, внесеного до ЄРДР 08.11.2017р. за ознаками ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на постанову слідчого в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0001431, внесеного до ЄРДР 08.11.2017р. за ознаками ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 КК України, яку він отримав поштою 16.10.2019р.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначив, що кримінальне провадження стосовно працівників Східного міжрегіонального відділу управління оперативних розробок ДДСБЕЗ МВС України, працівників Самарського РВ ДМУ ГУМВС в Дніпропетровській області та прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська розпочате на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2017р., якою задоволена його скарга. Кримінальне провадження було об`єднане з кримінальним провадженням № 0001431, внесеним до ЄРДР 08.11.2017р., під загальним номером 0001431.

Постановою слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 від 30.11.2018р. кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ст. 284 КПК України у зв`язку і відсутністю складу злочину, яка була скасована ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Постановою слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 від 31.07.2019р. кримінальне провадження було знову закрите на підставі п.2 ст. 284 КПК України у зв`язку і відсутністю складу злочину. За змістом постанова була аналогічною попередній. Постанову була скасована ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2019р. Слідчим суддею було зазначено, що слідчим не виконані вказівки суду щодо проведення певних слідчих дій, та не перевірені належним чином доводи заявника і не розглянуті його клопотання.

Постановою слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 30.09.2019р. кримінальне провадження було знову закрите на підставі п.2 ст. 284 КПК України у зв`язку і відсутністю складу злочину, без проведення жодної слідчої дії. Постанова мотивована тим, що виправдання заявника ОСОБА_3 судом само по собі не свідчить про те, що дії посадових осіб, які здійснювали оперативний супровід справи, досудове слідство та притягали ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, були протиправними і містять склад будь-якого злочину. Крім того, слідчий послався на те, що суд, який ухвалив виправдувальний вирок відносно ОСОБА_3 , не встановив жодного факту фальсифікації доказів або матеріалів кримінального провадження, провокації дачі хабара, вчиненого службовою особою.

Заявник не погодився з такою позицією слідчого і наполягав, що слідчим не виконані необхідні процесуальні дії, на які вказували слідчі судді. Слідчий мотивував постанову тим, що посадові особи не пам`ятають обставин справи, відмовляються від надання показів на підставі ст.63 Конституції України. Доводи заявника не були перевірені, зокрема не допитаний ОСОБА_8 , який був потерпілим у справі відносно ОСОБА_3 , не допитані співробітники ТОВ «Кебела» ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , не проведений одночасний допит його з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 й іншими, не проаналізований зміст відеозапису від 26.06.2014р. у кабінеті ОСОБА_13 , який міститься в матеріалах справи і який свідчить про відверту провокацію хабара з боку працівників правоохоронних органів, не витребувані і не проаналізовані матеріали кримінального провадження № 0000015, в якому він притягнений до кримінальної відповідальності.

Посилання слідчого на те, що судом під час розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 і ОСОБА_13 не були встановлені факти порушення закону посадовими особами правоохоронних органів є некоректним, оскільки це питання не було предметом розгляду суду, було поза межами розгляду.

Заявник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав і просив її задовольнити, особливо звернути увагу на те, що слідчим не досліджені матеріали НСРД.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав і просив її задовольнити з аналогічних підстав, вважав що оскаржувана постанова винесена слідчим без виконання вказівок слідчих суддів, ухвалами яких вона неодноразово скасовувалася, а покладені в її основу доводи слідчого про те, що ОСОБА_3 був виправданий не зводить на нівець необхідність проведення необхідних слідчих дій в досудовому розслідуванні.

Слідчій і прокурор в судове засідання, призначене на 04.11.2019р. не з`явилися, про дату, місце і час розгляду скарги були повідомлені належним чином, про що наявні докази у матеріалах скарги. При цьому, 25.10.2019р. під час розгляду скарги прокурор ОСОБА_5 просив відмовити у її задоволенні, про що через канцелярію суду ним була відповідна заява, передані матеріали кримінального провадження № 0001431.

Неявка слідчого або прокурора не перешкоджає розгляду скарги, що відповідає положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали за скаргою, надані 25.10.2019р. прокуратурою області матеріали кримінального провадження, зіставивши доводи скарги з вимогами закону, приходить до висновку про необхідність задоволення скарги, виходячи з такого.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області перебувало кримінальне провадженні № 0001431, внесене до ЄРДР 08.11.2017р. за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 КК України, щодо вчинення кримінального правопорушення працівниками Східного міжрегіонального відділу управління оперативних розробок ДДСБЕЗ МВС України, а також працівниками Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 .

Допитаний як потерпілий ОСОБА_3 надав показання про те, що 16.06.2014р. прокуратурою Самарського району м. Дніпра за заявою ОСОБА_8 було розпочате кримінальне провадження № 000015 відносно державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 368 КК України. Досудове розслідування здійснювалось слідчими СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, процесуальне керівництво - прокуратурою Самарського району м. Дніпра у складі прокурорів Дяченка, Очеретяного і старшого групи - прокурора району Шевякова. Оперативне супроводження здійснювалось співробітниками Східного міжрегіонального відділу управління оперативних розробок ДДСБЕЗ МВС України під керівництвом старшого оперуповноваженого відділу підполковника міліції ОСОБА_14

27.06.2014р. ОСОБА_3 був затриманий і звинувачений у пособництві в отриманні хабаря державним виконавцем ОСОБА_11 . З цього дня протягом 2- х років він постійно знаходився під тиском з боку працівників міліції і прокуратури, які змушували його визнати провину у скоєнні злочину, якого він не вчиняв.

Самарським районним судом м. Дніпропетровська під головуванням судді ОСОБА_15 винесено виправдувальний вирок від 24.12.2015р., яким встановлена відсутність в діях ОСОБА_3 і ОСОБА_11 складу інкримінованих злочинів. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Самарського районного суду був залишений без змін, апеляційна скарга прокурора - без задоволення.

Ухвалою ВССУ відмовлено у розгляді касаційних скарг прокуратури.

На думку ОСОБА_3 відносно нього і ОСОБА_11 вчинено провокацію підкупу з боку співробітників Східного міжрегіонального відділу управління оперативних розробок ДДСБЕЗ МВС України під керівництвом старшого оперуповноваженого ОСОБА_14 . Саме ним були організовані заходи з провокації хабара, створювались штучні умови для передачі грошей заявником, оскільки результатами НСРД спростовується факт вимагання хабара. При цьому ОСОБА_14 , як особа, що за характером своєї діяльності, освічена у правових питаннях, мав би припинити негласні слідчі дії. Незважаючи на це ОСОБА_14 свідомо підбурював ОСОБА_8 на передачу грошей.

Допитаний як свідок колишній співробітник Східного міжрегіонального відділу управління оперативних розробок ДДСБЕЗ МВС України ОСОБА_14 щодо заяви ОСОБА_3 показав, що обставин його притягнення до кримінальної відповідальності не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу. Стверджує, що все було в рамках діючого закону, ніяких правопорушень не вчиняв, ніякого морального або фізичного впливу на ОСОБА_3 не здійснював, вважає, що той скаржиться безпідставно.

Допитані як свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на підставі ст. 63 Конституції України від наданні будь-яких свідчень відмовились.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2015р. відносно ОСОБА_11 і ОСОБА_3 останніх визнано невинними у скоєнні інкримінованих злочинів. Як вказав слідчий в оскаржуваній постанові, суд ухвалив вирок за результатами дослідження наданих доказів і зробив висновок про відсутність в діях ОСОБА_11 і ОСОБА_3 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України. При цьому, судом не було зазначено про порушення прав підозрюваних (обвинувачених) працівниками поліції чи прокуратури, не було встановлено фактів фальсифікації доказів і матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , провокації дачі хабаря, вчиненого службовою особою.

Слідчий вважав, що заява ОСОБА_3 фактично є незгодою з прийнятим рішенням про притягнення останнього до кримінальної відповідальності, а факт його виправдання не є безумовним свідченням вчинення відносно нього кримінального правопорушення з боку працівників правоохоронних органів. На підтвердження своєї позиції навів постанову ВСУ від 30.02.2019р. у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), згідно з якою оскарження особами дій (бездіяльності) службової особи свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності службової особи і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Тому виправдання ОСОБА_3 не свідчить про протиправність дій та завдання шкоди позивачеві. Лише незгода позивача з прийнятими процесуальними рішеннями, які ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, в оскаржуваній постанові слідчий дійшов висновку, що цим спростовується заява ОСОБА_3 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, оскільки службовими особами не вчинялось дій, які б утворювали склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 КК України.

Суддя слідчий зазначає, що завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011р., (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Проте, суддя слідчий вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин викладених в заяві скаржника та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності.

Слідчий суддя вважає за доцільне, з урахуванням принципу диспозитивності (ст. 26 КПК України), не перебираючи на себе дискреційні повноваження слідчого, які передбачають самостійність слідчого у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України), звернути увагу на де-які обставини, що вказують на неповноту слідства, але які не є вичерпними і їх усунення не позначатиме зворотнє.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, допитаний 11.12.2017р. як потерпілий ОСОБА_3 , окрім того, що вказував про наявність виправдувального вироку, надавав показання і про те, що він був звинувачений органом досудового розслідування в тому, що як співзасновник ТОВ «Кебела» вступив у злочинну змову з державним виконавцем ОСОБА_11 , спрямовану на заволодіння шахрайським шляхом коштами ОСОБА_8 . При цьому, відносно нього вчинено провокацію підкупу з боку співробітників Східного міжрегіонального відділу управління оперативних розробок ДДСБЕЗ МВС України під керівництвом старшого оперуповноваженого ОСОБА_14 , оскільки той створив штучні умови для передачі грошей заявником ОСОБА_8 державному виконавцю ОСОБА_13 . На думку потерпілого ОСОБА_3 , оперативним відеозаписом від 26.06.2014р. (НСРД) повністю спростовуються твердження ОСОБА_8 про те, що державний виконавець ОСОБА_13 вимагав у нього гроші, як хабар, на відеозаписі йшлося не про передачу хабара, а про законну оплату послуг по зберіганню автомобіля. Водночас, ОСОБА_14 не міг цього не розуміти, тому мав припинити НСРД. Коли ОСОБА_14 не вдалося підбурити ОСОБА_8 , були організовані заходи для передачі цієї суми йому ( ОСОБА_3 ). Таким чином ОСОБА_14 та його підлеглі свідомо створювали штучні умови для передачі хабара, спровокували його не передачу, що на думку потерпілого вказувало на наявність в діях оперативних працівників ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 370 КК України (провокація підкупу). Слідчі і прокурори, які здійснювали процесуальне керівництво на чолі з прокурором ОСОБА_18 , свідомо закрили очі на законність отримання грошових коштів за зберігання автомобіля, а не в якості неправомірної вигоди, та усвідомлюючи ці обставини повідомлення його про підозру, склали обвинувальний акт, чим вчинили притягнення його до кримінальної відповідальності, що вказує на наявність в їх діях слідчого ознак злочину, передбаченого ч.2 ст. 372 КК України.

Вивчивши матеріали кримінального провадження і зміст оскаржуваної постанови, слідчий суддя вважає необґрунтованим мотивування рішення слідчого із посиланням на постанову ВСУ від 30.01.2019р. у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), оскільки у цій справи йдеться про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за рахунок держави на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України, завданої бездіяльністю прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР на підставі заяви позивача, що свідчило про реалізацію заявником (позивачем) оспорювання процесуальної діяльності прокурора, і не було безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦПК України. Вищий суд дійшов висновку, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачеві, враховуючи, що його права та інтереси були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України в межах кримінального провадження.

У кримінальному провадженні № 0001431, внесеному до ЄРДР 08.11.2017р. за заявою ОСОБА_3 , не було предметом дослідження факт завдання йому матеріальної і моральної шкоди оперативними працівниками, органом досудового розслідування, а лише порушувалося питання про наявність в діях останніх складу кримінальних правопорушень, і саме на це питання в оскаржуваній постанові мав дати відповідь слідчий. Слідчим в свою чергу, не надано власної належної оцінки діям оперативних працівників, прокурорів на предмет наявності у їх діях складу кримінального правопорушення.

За змістом постанови про закриття кримінального провадження висновок про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення слідчий обґрунтував тим, що ОСОБА_3 був виправданий і це не свідчить про протиправність дій та завдання шкоди йому як позивачеві, що спростовує заяву ОСОБА_3 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що наявність виправдувального вироку відносно ОСОБА_3 жодним чином не свідчить про наявність або відсутність у діях оперативних працівників, прокурорів складу кримінального правопорушення, оскільки означене питання не входило до меж судового розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 у Самарському районному суді м. Дніпропетровська.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, слідчими суддями неодноразово скасовувалися постанови про закриття цього кримінального провадження, у яких вказувалося на те, що не було проведено одночасний допит співробітників ТОВ «Кебела» ОСОБА_19 і ОСОБА_10 . Не дивлячись на означені зауваження слідчого судді, питання щодо повторного або одночасного допиту не вирішувалося, а також не мотивовані підстави недоцільності проведення таких допитів.

До того ж жодним доводам потерпілого ОСОБА_3 про штучне, як на його думку, створення умов для передачі хабара (провокацію хабаря) оперуповноваженим ОСОБА_14 не надана оцінка. В оскаржуваній постанові не надана оцінка змісту відеозапису від 26.06.2014р. (НСРД), що на думку потерпілого, свідчить про свідоме створення штучних умов для провокації підкупу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не були дотримані вимоги чинного кримінально-процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 91, 93, 94, 107, 110, 303 - 307 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0001431, внесеного до ЄРДР 08.11.2017р. за ознаками ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 КК України задовольнити.

Постанову слідчого в слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0001431, внесеного до ЄРДР 08.11.2017р. за ознаками ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 КК України скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1