Справа № 333/5736/19
Провадження № 1-кп/333/676/19
ВИРОК
Іменем України

15 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, офіційно не працевлаштованого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

12.09.2019 року, приблизно о 10-00 год., ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись на ринку «Олександрівський», розташованого по вул. Чумаченка, 25 у м. Запоріжжі, під приводом здійснення телефонного дзвінка, шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном «Xeomi Redmi Note 5A» у корпусі сірого кольору, вартістю 2 400 грн. із встановленою сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 .
Після цього, ОСОБА_4 з викраденим майном покинув місце вчинення злочину, а у подальшому розпорядився вказаним мобільним телефоном на власний розсуд.
В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 було завдано майнової шкоди на суму 2 400 грн.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 як скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме: як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав вину повністю у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Крім того, пояснив, що в ніч на 12.09.2019 року він разом із своєю подругою ОСОБА_6 ночували у його знайомої ОСОБА_5 . Зранку остання пішла на роботу у кіоск, розташований на ринку «Олександрівський» по вул. Чумаченка у м. Запоріжжі, а вони з ОСОБА_6 пішли гуляти по Комунарському району. Враховуючи, що на той час він ніде не працював, у нього не було свого мобільного телефону, і йому потрібні були грошові кошти, він вирішив шахрайським шляхом заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_5 . З цією метою він направився до потерпілої на роботу, де у ОСОБА_5 попрохав мобільний телефон «Xeomi Redmi Note 5A» для того, щоб погратися у мережі Інтернет. ОСОБА_5 віддала вказаний телефон, при цьому зазначивши, щоб він їй обов`язково повернув мобільний телефон. На мобільному телефоні потерпілої він спочатку дійсно хвилин 30 пограв, а коли ОСОБА_5 відволіклася, він забрав мобільний телефон останньої та у подальшому здав його до ломбарду. Наступного дня, коли зрозумів, що накоїв, попрохав батька та разом з останнім вони викупили у ломбарді викрадений мобільний телефон та він відніс викрадене майно до Комунарського відділення поліції. У скоєному розкаюється, у потерпілої просив вибачення. На цей час неофіційно з 20.09.2019 року працює оператором на олійниці у с. Комишуваха, Оріхівського району, Запорізької області та отримує щомісячну заробітну платню у розмірі 9 000 грн.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, відсутній цивільний позов, приймаючи до уваги, що прокурор і обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного злочину, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».
Враховуючи викладене, суд, допитав обвинуваченого, дослідив матеріали, що характеризують особу ОСОБА_4 і що стосуються речових доказів.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду. Обставини, обтяжуючі покарання ОСОБА_4 , відсутні.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_4 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є невеликої тяжкості, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини має постійне місце проживання та реєстрації, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , 2014 р.н., працює, але неофіційно, має постійний щомісячний дохід, думку потерпілої щодо призначення не суворого покарання обвинуваченому і відсутності будь-яких претензій до ОСОБА_4 .
Згідно досудової доповіді орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).
Враховуючи особистість обвинуваченого, запевнення останнього щодо можливості сплати штрафу, конкретні обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченого санкцією ч.1 ст.190 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Судом встановлено, що постановою слідчого Комунарського ВП від 17.09.2019 року мобільний телефон «Xeomi Redmi Note 5A» у корпусі сірого кольору з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_1 був визнаний речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 .
Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).
Отже, викрадене майно, яке під час досудового розслідування було повернуто потерпілій, необхідно залишити останній.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту відсутні, цивільний позов потерпілою заявлений не був.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речовий доказ: мобільний телефон «Xeomi Redmi Note 5A» у корпусі сірого кольору з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_1 , що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 залишити останній.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1