Провадження №: 1-кс/755/8608/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 27.09.2018 року за №0000291, яка полягає у неповернення тимчасово вилученого майна,

за участю

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із даною скаргою на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 27.09.2018 року за №0000291, яка полягає у неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального Кодексу України.

Скарга мотивована тим, що 28.08.2019 року під час проведення обшуку у приміщенні квартири підозрюваного ОСОБА_4 , розташованої адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено майно, а саме: грошові кошти у сумі 2000 доларів США, банківську картку банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_5 », після чого відповідно до КПК України на вилучене майно не накладено арешт.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про повернення зазначених грошових коштів та банківської картки слідчим було відмовлено.

Крім того, постановою прокурора у кримінальному провадженні, прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 кримінальне провадження №0000291, щодо підозрюваного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 258-5 КК України закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

В світлі чого, адвокат ОСОБА_3 просить дану скаргу задовольнити та зобов`язати орган досудового розслідування повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене у нього майно.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 скаргу підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, зазначивши, що вилучене під час обшуку майно має статус тимчасово вилученого майна, а також у зв`язку з закриттям кримінального провадження щодо його підзахисного на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, а слідчий чи прокурор не звернулись до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, як наслідок просили повернути тимчасово вилучене майно.

В судове засідання інші сторони не з`явилися. Тож, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали провадження за скаргою, приходить до наступного.

Слідчим управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000291 від 27.09.2018 року за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.258-5 КК України.

05.08.2019 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення, зокрема «грошових коштів, законність походження яких документально не підтверджена».

28.08.2019 року на підставі цієї ухвали старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_7 проведено обшук, в процесі якого, у тому числі вилучено 2 000 (дві тисячі) доларів США та банківську картку банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_5 ».

30.08.2019 року вказане майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000291 від 27.09.2018 року

Після проведення обшуку, на це майно не накладався арешт у порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні, прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 кримінальне провадження № 0000291, щодо підозрюваного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 258-5 КК України закрито підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Так, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 року у справі № 671/463/15-к).

Тож для того, щоб врегулювати проблематику питання, яка порушена у даній скарзі, у розрізі положень кримінального процесуального законодавство України в частині питання послідовності (кроків) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій, слід проаналізувати самі норми КПК України, які регулюють цю проблему.

Так, відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку (ч. 2 ст. 168 КПК України).

Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Стаття 16 КПК України, (Недоторканність права власності) імперативно передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України.

Оскільки, в протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст. 169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до моменту арешту.

Разом з тим за наслідками розгляду даної скарги встановлено, що на це майно не накладався арешт у порядку ч. 2 ст. 170 КПК України.

При цьому, слідчий не повернув тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.

Крім того слід зазначити, що постановою прокурора у кримінальному провадженні, прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 кримінальне провадження № 0000291, щодо підозрюваного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 258-5 КК України закрито підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В ході судового розгляду даної скарги не було встановлено жодного доказу, який б підвереджував законність дій суб`єкта оскарження та випливав зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II), а саме така вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09.06.2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24.03.2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16.10.2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

За таких обставини, викладені у скарзі доводи в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга з даного питання підлягає задоволенню, оскільки, у даному випадку, втручання державного органу у право на мирне володіння майном порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить "особистий і надмірний тягар для особи" враховуючи його перебування у невизначеному стані, адже лише у даний спосіб, на цей час, є можливим усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію, а саме шляхом застосування єдино можливого шляху виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до проведення такої дії, враховуючи, що ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16, зазначив, що він «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував», якби не було порушено його права, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31.10.1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого порушення повинне, по можливості, усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» [ВП] (), заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII), шляхом повернення майна, яке було вилучено безпосередньо його володільцю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29, 131-132, 167-169, 171, 303-307, 309, 310, 369-372, 376, 395 КПК України слідчий суддя,

постановив:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 27.09.2018 року за №0000291, яка полягає у неповернення тимчасово вилученого майна задовольнити.

Зобов`язати слідчого (старшого групи слідчих при наявності) СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, який здійснює досудове розслідування у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000291 від 27.09.2018 року, повернути вилучене під час обшуку від 28.08.2019 року у приміщенні квартири, розташованої адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: грошові кошти у сумі 2000 доларів США, банківську картку банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_5 ».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 09:00 год. 18.11.2019 року.

Слідчий суддя :