Справа № 340/266/17
Провадження № 11-сс/4808/110/19
Категорія ст.303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

скаржника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2019 року, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_8 на постанову прокурора про відмову у закритті кримінального провадження, повідомлення прокурора про підозру у вчиненні злочину та закриття кримінального провадження,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2019 року частково задоволено скаргу ОСОБА_8 на постанову прокурора про відмову у закритті кримінального провадження, повідомлення прокурора про підозру у вчиненні злочину та закриття кримінального провадження. Визнано, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 18.05.2017 здійснюється з порушенням розумних строків досудового розслідування, та зобов`язано прокурора забезпечити проведення та завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні у визначені ст.219 КПК України строки досудового розслідування з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Слідчий суддя виходив з того, що постанова прокурора про відмову в закритті кримінального провадження не може бути оскаржена, оскільки відповідно до п. 11 ст. 303 КПК України, законом передбачено лише оскарження відмови слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, а ОСОБА_8 просив закрити провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України). А повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення не може бути оскаржене, оскільки дане кримінальне провадження зареєстроване 18.05.2017, а зміни, внесені в КПК України Законом №2147-VIII від 03.10.2017, згідно яких визначені строки проведення досудового розслідування до моменту вручення особі повідомлення про підозру, та право підозрюваного на оскарження повідомлення про підозру, стосуються кримінальних проваджень зареєстрованих з 16.03.2018. Разом з тим, слідчий суддя вважав підставною та такою, що підлягає до задоволення скаргу в частині недотримання слідчим та прокурором розумних строків у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді Верховинського районного суду від 18.04.2019 року незаконною з підстав порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення принципу верховенства права, а тому просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нову, якою його скаргу задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що 18.05.2017 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, а саме щодо забору піщано-гравійної суміші без відповідного на те дозволу в руслі річки Костричка Верховинського району з використанням екскаватора та грузового автомобіля. Оскільки екскаватор належить йому на праві власності, відповідно його підозрюють в скоєнні вказаного злочину. Проте, тільки 18.03.2019 року слідчий СВ Верховинського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 вручив йому копію постанови про підозру. При цьому вважає, що було порушено вимоги ч.1 ст.481 КПК України, оскільки він є депутатом місцевої ради, а тому підозру йому мав вручити керівник регіональної прокуратури. Вважає, що відповідно до ст.219 КПК України строк досудового розслідування закінчився, а тому на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження підлягає закриттю. Стверджує, що слідчий суддя прийшов до хибного висновку про те, що зміни до ст.219 КПК України, внесені Законом України №2147-VIII від 03.10.2017 року не мають зворотньої дії в часі. Крім того, вказує, що слідчий суддя вийшов за межі вимог його скарги, зобов`язавши прокурора забезпечити проведення та завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні у визначені ст.219 КПК України строки досудового розслідування з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор заперечив доводи і вимоги поданої апеляційної скарги і просив залишити ухвалу слідчого судді без змін;

- підозрюваний ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги і просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою його скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, з таких підстав.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 08 квітня 2019 року звернувся до слідчого судді Верховинського районного суду зі скаргою на постанову прокурора Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 28.03.2019 року про відмову в задоволенні його клопотання про закриття кримінального провадження №30000112від 18.05.2017 року, а також з вимогою скасувати повідомлення йому про підозру від 15.03.2019 року та закрити кримінальне провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги па рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Частиною 1 статті 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зокрема, у даному випадку оскарження постанови слідчого про відмову у закритті кримінального провадження передбачено п. 11 ч. 1 ст.303 КПК України.

Так, відповідно до положень п. 11 ч. 1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником може бути оскаржена відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 КПК України.

Згідно п.9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: існує нескасована постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищезазначені вимоги, апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , оскільки у розумінні п. 11 ч. 1 ст. 303 КПК України постанова слідчого про відмову у закритті кримінального провадження може бути оскаржена лише з підстав, передбачених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а у даному випадку зазначені підстави для звернення зі скаргою у ОСОБА_8 відсутні.

За таких підстав, висновок слідчого судді про те, що скарга ОСОБА_8 , не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи слідчого під час досудового розслідування, є законним та обґрунтованим, оскільки постанова слідчого, яка оскаржується апелянтом, не належить до виключного переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що в даному кримінальному провадженні не може бути оскаржено повідомлення про підозру та вважає його обґрунтованим.

Так, пунктом 10 ч.1 ст. 303 КПК України в редакції Закону України № 2147 VIII від 03.10.2017 року передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржене підозрюваним, його захисником чи законним представником повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Разом з тим, згідно з п.4 §2 Прикінцевих положень до Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року підпункти 11-27, 45 пункту 7 §1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Згідно із загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено в частині ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з утратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце (офіційне тлумачення цього конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).

Водночас Конституція України в ст. 58 допускає зворотну дію законів у часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Формою реалізації ч. 1 ст. 58 Конституції України є положення ч. 1 ст. 5 КПК України, 2012 року, яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі та згідно з якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається відповідно до положень цього Кодексу, чинних на момент початку виконання дії або прийняття такого рішення. На відміну від кримінального (матеріального) закону, чинний кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе.

Таким чином, зміни до кримінального процесуального закону надають право оскаржувати повідомлену підозру, однак виникнення такого права не є абсолютним та пов`язується із часом набрання чинності внесених змін до КПК України і часом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинений злочин.

Положення Закону України № 2147 VIII від 03.10.2017 року в частині запровадження інституту оскарження повідомлення про підозру набрали чинності з 16 березня 2018 року.

З матеріалів судового провадження вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого, за підозрою ОСОБА_8 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 18 травня 2017 року (а.п.32).

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України щодо ОСОБА_8 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 18 травня 2017 року (а.п.32), тобто значно раніше, аніж набрали чинності зміни, внесенні до КПК України, а тому право на оскарження підозри у підозрюваного не виникло.

За вказаних обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає безпідставними, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, відхиляє їх й не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Висновок суду про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 18.05.2017 здійснюється з порушенням розумних строків досудового розслідування є правильним у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав прокурора забезпечити проведення та завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні у визначені ст.219 КПК України строки досудового розслідування з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які свідчать про необхідність скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 276-278,303,309,376,404,405,407,418,419,422 КПК України, п. 4 § 2 «Прикінцеві положення» Розділу 4 Закону № 2147-VІІІ, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5