Справа № 461/6074/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/9/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2018 року стосовно останнього,
з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15,ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу затримання після вступу вироку в законну силу.
Речовий доказ, а саме: оглянутий CD-R диск залишено при матеріалах кримінального провадження.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 21.11.2015 р. приблизно о 19 год.50 хв., перебуваючи в магазині «ПроСтор» ТОВ «Стиль Д» по вул.Галицькій,67 в м.Львові, повторно, вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) парфумів «christian dior Fahrenheit вартістю 807 грн.76 коп., однак, свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі оскільки його дії були викриті працівниками магазину.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України.
Не погоджуючись із даним вироком, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2018 року в частині призначеного покарання та призначити покарання із врахуванням положень ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, а також вирішити питання щодо повернення майна вилученого в ході проведення досудового розслідування.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховано того, що на час ухвалення вироку останній протягом тривалого часу працює та має сталий дохід, відносно нього немає жодних скарг чи претензій у правоохоронних органів, знаходиться в цивільному шлюбі, а відтак тримання особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці, тобто обмеження волі, є надто суворим покаранням.
Також, зазначає, що суд ухвалюючи вирок всупереч вимогам п.12 ч.1 ст.368 КПК України не зазначив, що слід вчинити з майном ОСОБА_7 , яке було вилучене під час проведення обшуку.
Окрім того, звертає увагу на те, що суд при винесенні вироку не вірно виклав покази свідка ОСОБА_9 та не звернув увагу на кардинальну зміну таких в суді першої інстанції.
В суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_6 змінив доводи апеляційної скарги, зокрема не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, зазначив, що на даний час ОСОБА_7 у повній мірі усвідомив протиправний характер своїх дій та щиро розкаявся у вчиненому, одружився, працює водієм на хлібозаводі, відтак просить застосувати до останнього положення ст. 75 КК України.
У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину та щиро розкаявся. Просить звільнити його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог та вважає такі безпідставними, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями свідка ОСОБА_9 , протоколом пред`явлення особи для впізнання від 22.07.2016 та доданої фото таблиці, протоколом обшуку від 27.07.2016, протоколом огляду предметів від 28.07.2016, CD-R диском із записами з камер відеоспостереження, висновком експерта Київського обласного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №19/5-02/183 від 05.09.2016, довідкою із магазину «Простор».
Судом першої інстанції на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.
Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обираючи підсудному покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше притягався до кримінальної відповідальності, не працевлаштований, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Поряд з тим, висновки суду першої інстанції щодо відсутності обставин, які пом`якшують покарання, не відповідають фактичним обставинам, оскільки ОСОБА_7 шкода злочином не завдана, викрадений товар через добровільне сприяння з його боку повернуто, що відповідно ч.1 п.2 ст.66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання.
Окрім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом покарання є надто суворим та за своєю сукупністю буде лише карою за вчинене кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно зі ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Ураховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме ставлення до вчиненого, те, що він розкаюється у вчиненому, зі слів працює, про що зазначав під час апеляційного розгляду, одружений, раніше притягався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, наявність обставин, які пом`якшують відповідно ст.66 КК України покарання, що визнаються колегією суддів, а саме відшкодування шкоди, розкаяння у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без реального відбування покарання, що є підставою прийняття рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням та застосування ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Колегія суддів апеляційного суду переконана, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі ч.1 п.1 ст.408 КПК України ухвалене судове рішення відносно ОСОБА_7 частині призначення покарання підлягає до зміни, а визначене йому покарання пом`якшенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволити частково.
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 , змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного цим вироком, у виді 1 (одного) року обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3