Справа № 739/911/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/774/19
Категорія - ст.539 КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05.09.2019 про відмову у задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А :

За вироком Апеляційного суду Херсонської області від 10.06.2008 ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ст.ст.142 ч.3 , 93 п.п. «а», «г», «е», «ж», «і» КК України (в ред. 1960 року), та засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 02.12.2008, вирок залишено без змін. Строк відбування покарання згідно ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20.10.2016 рахується з 13.12.2006.

30.05.2019 засуджений ОСОБА_7 звернувся до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з клопотанням про заміну призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на інше більш м`яке покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05.09.2019 відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

У своєму рішенні суд вказав, що заміна покарання у виді довічного позбавлення на більш м`яке можлива лише в порядку помилування, що здійснюється Президентом України у встановленому законом порядку, а ст.82 КК України, яка передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, містить посилання на строковий критерій визначення підстав для її застосування. Суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_7 звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою клопотання засудженого задовольнити та вирішити питання заміни покарання з довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема «Пєтухов проти України» від 12.03.2019, апелянти зазначили, що покарання у виді довічного позбавлення волі порушує право засудженого на вирішення питання про звільнення засудженого від відбування цього покарання, оскільки таке покарання не передбачає можливості, за певних умов, дострокового звільнення засудженого від його відбування.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційні скарги безпідставними, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Колегія суддів вважає, що суд, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, прийшов до обґрунтованого такого рішення.

Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.ст.81,82,85,87 КК України, визначені підстави для умовно дострокового звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання або ж заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, а кримінальним процесуальним законом, зокрема ст.ст.537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.

Зокрема питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким вирішується судом у кримінальному провадженні, що розпочинається з часу подачі відповідного клопотання про вирішення такого питання.

Порядок кримінального провадження визначений у ст.1 КПК України, згідно якої, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.

Завданнями кримінального провадження, згідно ст.2 КПК України, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права (п. 1), законність (п. 2) та диспозитивність (п. 19), згідно яких, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1 і ч.2 ст.8 КПК). Під час кримінального провадження суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших законодавчих актів. Закони та інші нормативно правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати кримінальному процесуальному кодексу України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить кримінальному процесуальному кодексу України. У разі, якщо норми кримінального процесуального кодексу України суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення кримінального процесуального кодексу України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу (ч.1 та ч. ч. 3,6 ст.9 КПК).

Конституційний Суд України в своєму рішенні, від 29 червня 2010 року, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз.3 п.п.3.1 п.3), а у рішенні, від 22.09.2005, №5 рп/2005, Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування (абз.2 п.п.5.4 п.5).

Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України, дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не розгляд клопотань про умовно дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, не віднесений, оскільки при вирішенні такого клопотання суддя суду першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Колегія суддів вважає, що норми кримінального процесуального закону України зобов`язують суддю діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст.370 КПК України.

Суддя, здійснюючи розгляд клопотання ОСОБА_7 , як особи, засудженої до довічного позбавлення волі не вийшов за межі своїх повноважень встановлених кримінальним процесуальним законом України та законом України про кримінальну відповідальність.

Посилання у апеляційних скаргах на законодавчі прогалини, що створюють обмеження права засуджених до довічного позбавлення волі осіб щодо можливості заміни таким особам такого покарання на більш м`яке покарання, а тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зумовлює обов`язок суду безпосередньо застосовувати ст.28 Конституції України, є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, встановленні Європейським судом з прав людини порушення перш за все стосуються обов`язку держави виконати рішення Європейського суду, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема саме «Пєтухов проти України» від 12.03.2019, поклав обов`язок на державу відповідача провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб засуджених до довічного позбавлення волі, що само по собі лежить за межами повноважень судової гілки влади.

При цьому Європейський суд зазначив, що механізм такого перегляду в кожному конкретному випадку має стосуватися перевірки обставин виправлення чи перевиховування засудженого, а би останній, за певних обставин, отримав право на звільнення (п. 194).

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні «Пєтухов проти України» від 12.03.2019, Європейський суд з прав людини саму систему призначення покарань та види покарання, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, не вважав такими, що суперечать положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Натомість Європейський суд з прав людини акцентував увагу на необхідності розроблення процедури періодичного перегляду доцільності відбування засудженими особами призначених покарань у виді довічного позбавлення волі, на предмет, чи не відпали чинники суспільної небезпечності вказаних осіб і, за наявності певних умов та з`ясування можливості звільнення такої особи від подальшого відбування такого покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, а підстави для задоволення поданих апеляційних скарг відсутні.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону при розгляді справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05.09.2019 про відмову у задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання - без зміни.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4