Номер провадження: 11-сс/813/1323/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного за ч.3 ст.332 КК України у кримінальному провадженні № 0000054, внесеному до ЄРДР 02.03.2018 року, із визначенням розміру застави,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 576 300 (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста) гривень, строком до 22.09.2019 року, щодо:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,
підозрюваного за ч.3 ст.332 КК України у кримінальному провадженні №0000054, внесеному до ЄРДР 02.03.2018 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, який може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання вищевказаним ризикам.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Зазначає, що вказані слідчим суддею докази не підтверджують наявність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому злочину, тому, на думку захисника, підозра не обґрунтована, а ризики слідчим не доведені.

Крім того, апелянт звертає увагу на тяжкий стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , який є інвалідом ІІІ групи, хворіє на цукровий діабет тяжкої форми (інсулінозалежний) та страждає на епілепсію.

Вважає, що розмір визначеної ОСОБА_8 застави є завідомо непомірним, оскільки слідчий суддя не врахував майновий та сімейний стан підозрюваного, а також не навів виключних підстав, які давали б можливість вийти за межі вимог п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, скоєного за наступних обставин:

ОСОБА_8 через створений ним Інтернет-сайти: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , www.skyexpress.lg.ua, розмістив повідомлення про надання послуг автоперевезення осіб по території України, в тому числі до Луганської області через Російську Федерацію, не розкриваючи маршрут їх перевезення через закриті та непідконтрольні пункти пропуску Державного кордону України на лінії Державного кордону України (в районі Луганської області) з Російською Федерацією, приймав замовлення фізичних осіб на пасажирські перевезення, бронював для них місця в автобусі, повідомляв їм про марку та державний реєстраційних номер автобусу, визначав для пасажирів маршрут руху автобусу, місце збору пасажирів та місця стоянки, час відправлення, інформував про порядок проходження прикордонного контролю та оформлення відповідних документів, особисто та через інших невстановлених осіб, які супроводжували пасажирів по маршруту руху автобусу.
Продовжуючи умисні дії, направлені на незаконне переправлення осіб через державний кордон України з Російської Федерації через закриті пункти пропуску державного кордону України в районі тимчасово окупованої території Луганської області, ОСОБА_8 , 24.07.2019 року, діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, керуючись корисливим мотивом, сформував групу громадян України, які прямували з м. Одеса до м. Луганськ, за вищевказаним маршрутом, через непідконтрольний пункт пропуску ДПС України з Російською Федерацією.
Так, приблизно о 05 годині 00 хвилин 25.07.2019 року в пункті пропуску «Гоптівка», Дергачівського району Харківської області (Україна), ОСОБА_10 , діючи із злочинним умислом із ОСОБА_8 та іншими невстановлених досудовим слідством особами, провела інструктаж з пасажирами рейсу, які прямували до м. Луганськ та надала поради по внесенню ними при заповненні міграційних карток та інформування працівників прикордонної служби України про кінцевий рух маршруту до території Російської Федерації, без зазначення дійсного маршруту руху автобусу до тимчасово окупованої території Луганської області, через територію Російської Федерації в зоні діяльності закритих пунктів пропуску державного кордону України. Після проведення вищевказаного інструктажу, злочинні дії ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та інших невстановлених осіб, щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України були припинені.
Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинувачених покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до абзацу ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

І. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом обшуку від 24.07.2019 року (а.п. 26-30), відповідно до якого обшук було проведено за місцем проживання підозрюваного, за адресою: АДРЕСА_2 , де було знайдено та вилучено речі, зокрема, візитівки, мобільні телефони, банківські картки, записники та інше, що можуть містити докази здійснення підозрюваним протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним переправленням осіб через державний кордон України через закриті та непідконтрольні пункти пропуску Державного кордону України на лінії Державного кордону України (в районі Луганської області) з Російською Федерацією;

- протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_10 від 25.07.2019 року, в якому вона повідомила, що з 04.03.2019 року працює на автобусних рейсах, організованих ОСОБА_8 та іншими особами, та за телефонними вказівками організаторів супроводжувала пасажирів під час незаконних автобусних перевезень, під час яких проводила інструктаж пасажирам з перетину непідконтрольної ділянки українсько-російського кордону за що отримувала заробітну плату за один рейс у розмірі 1200 гривень. Також розповіла про маршрути цих перевезень, розмір оплати за проїзд, яка становила 1300 гривень/2800 рублів, (а.п. 75-78). Показання, що містяться в даному протоколі узгоджуються з поясненнями наданими ОСОБА_10 вперше 25.07.2019 року (а.п. 31-34);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 14.05.2019 року, який як працівник служби безпеки України, здійснюючи контр розвідувальне забезпечення автотранспортної та автодорожньої галузей Одеського регіону, пояснив, що в ході здійснення оперативно-службової діяльності в рамках зазначеного вище кримінального провадження йому стало відомо, що ОСОБА_8 є головним організатором нелегального каналу пасажирських перевезень «Одеса-Луганськ», який здійснює контроль за роботою диспетчерів автотранспортних компаній та керує системою замовлення/бронювання місць через телефонний зв`язок, приймає від клієнтів замовлення на автобусні рейси через Інтернет-сайти: www.vip-buss.com.ua, www.minibus.in.ua, www.skyexpress.lg. НОМЕР_1 (а.п. 47-50);

- протоколом огляду Інтернет-сайтів: www.vip-buss.com.ua, www.minibus.in.ua, www.skyexpress.lg.ua від 12.02.2019 року, з фототаблицями, в ході якого встановлено, що в них міститься інформація стосовно надання послуг по перевезенню пасажирів як по Україні, так і по тимчасово окупованій території Луганської та Донецької областей, а також міститься інформація про відправлення автобусів, контактні номери телефонів осіб, які здійснюють перевезення та маршрути автобусів (а.п. 51-60);

- протоколами допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які як працівники служби безпеки України, будучи залученими до проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, в рамках даного кримінального провадження, виконували роль пасажирів зазначених вище незаконних автобусних перевезень, які повідомили, що телефонували ОСОБА_8 на мобільний телефон ( НОМЕР_2 ), з метою отримання послуг пасажирських перевезень з м. Одеси до м. Луганськ. Свідки зрозуміли, що дані перевезення здійснюються не вперше, а вартість проїзду складала 1300 гривень. Крім того, свідок ОСОБА_14 в показаннях вказала, що коли телефонувала ОСОБА_8 , то відповіла на дзвінок його мати - ОСОБА_15 , яка надала усю необхідну інформацію щодо автобусного рейсу (а.п. 35-50);

- протоколами допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 25.07.2019 року, які зазначили, що користувалися послугами вищезгаданих нелегальних автобусних перевезень та повідомили, що за проїзд сплатили грошові кошти (а.п. 61-74);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 25.07.2019 року, в якому зазначено, що її син ОСОБА_8 , отримавши інвалідність ІІІ групи, не маючи постійної роботи у 2010 року створив сайт, через який організовував перевезення пасажирів Україною та з 2014 року до міста Луганськ, він мав три окремих телефони, які використовував для організації вказаних перевезень, а вона допомагала сину відповідати на дзвінки, коли той погано себе почував. Також свідку було відомо про нелегальний маршрут перевезень через Росію та вартість квитка з м. Одеси до м. Луганськ, яка складала 1300 гривень.

Враховуючи наведені вище докази, які містяться в матеріалах судового провадження, що узгоджуються між собою, та вказують на причетність ОСОБА_8 до організації нелегальних пасажирських перевезень через кордон України, що здійснювалися на постійній основі, від якої підозрюваний та інші не встановлені слідством особи отримували дохід, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині.

Таким чином, ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтованими.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим та прокурором ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 є громадянином України, не одружений, не працевлаштований, пенсіонер, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимий, осіб на утриманні не має, на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти недоторканості державних кордонів, пов`язане із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.

Відповідно до представлених апеляційному суду стороною захисту доказів, ОСОБА_8 згідно паспортних даних, зареєстрований в АДРЕСА_3 на тимчасово окупованій території України. Довідкою № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується, що після початку військового конфлікту на сході України з 20.10.2014 року підозрюваний, як переселенець, зареєстрований в АДРЕСА_1 . Фактично проживає в АДРЕСА_2 , разом з повнолітньою донькою ОСОБА_18 , хворою матір`ю пенсіонеркою та вітчимом. ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем реєстрації та фактичного проживання.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний має родину, з якою проживає, офіційно зареєстрований м. Харкові та має постійне місце проживання. Проте, ці дані не підтверджують в повній мірі наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Враховуючи, що ОСОБА_8 зареєстрований у м. Луганськ на території, тимчасово не підконтрольній державним органам України в районі тимчасово окупованих територій Луганської області, та організовував пасажирські перевезення на цю територію, а також через кордон із Російською Федерацією, тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, він може здійснити спроби втекти та переховуватись на вказаній вище території, а також в Російській Федерації, від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Під час апеляційного розгляду знайшло своє підтвердження існування ризику незаконного впливу на свідків та інших причетних осіб у даному кримінальному провадженні, оскільки до організації зазначеного злочину, окрім ОСОБА_8 , мають відношення інші особи, які на даний час слідством не встановлені, та щодо яких проводиться низка слідчо-розшукових заходів. Також підозрюваний може вплинути на свідка ОСОБА_15 , яка є його матір`ю, та на підозрювану ОСОБА_10 , з метою зміни наданих ними показань. Перебуваючи на волі, підозрюваний може вчиняти незаконні дії, направлені на знищення доказів, які можуть мати значення у даному кримінальному провадженні, а також може приховувати інформацію стосовно інших причетних до злочину осіб.

Відсутність у ОСОБА_8 офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела його заробітку, окрім пенсії та доходів від здійснення незаконної діяльності, також свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення підозрюваним інших або аналогічних кримінальних правопорушень у сфері незаконного переправлення осіб через державний кордон.

Дослідивши надані захисником докази на підтвердження стану здоров`я ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що підозрюваний є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням. Відповідно до медичної виписки №2275 від 20.03.2018 року та консультаційного висновку спеціаліста від 16.03.2018 року підозрюваний хворіє на цукровий діабет І типу, тяжка форма. Однак стороною захисту не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що ОСОБА_8 хворіє на епілепсію або що йому надавалася медична допомога, у зв`язку з проявом даної хвороби. Будь яких інших доказів про стан здоров`я підозрюваного слідчому судді та апеляційному суду представлено не було. В матеріалах судового провадження такі дані також відсутні.

Доказів щодо неможливості перебування ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора через стан здоров`я апеляційному суду не представлено.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду дані про наявність хронічних хвороб у підозрюваного ОСОБА_8 , який є інвалідом ІІІ групи та хворіє на цукровий діабет І типу, тяжкої форми, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу керівництва УВП-21 щодо необхідності медичного обстеження та надання належної медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_8 у тому числі в закладах охорони здоров`я, у разі потреби.

Таким чином, слідчим та прокурором доведена наявність у кримінальному провадженні заявлених ризиків, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів визнає необґрунтованими.

ІІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про непомірний розмір застави, визначений підозрюваному.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді підозрюваному як альтернативний запобіжний захід визначено заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 576 300 гривень.

В судовому засіданні захисник стверджував, що органами досудового розслідування у даному кримінальному провадженні шкода від інкримінованого його підзахисному злочину не встановлена, тому відсутні збитки, заподіяні державі та охоронюваним законом суспільним інтересам. На думку захисника, розмір застави, визначений ОСОБА_8 , є для нього непомірним та не виправданим, оскільки слідчий суддя не врахував майновий та сімейний стан підозрюваного, не навів виключні підстави, які б давали можливість визначити заставу у більшому розмірі, ніж передбачено п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України .

Проте прокурором зазначено, що матеріали кримінального провадження містять докази того, що від злочинної діяльності ОСОБА_8 отримував значний дохід. Наразі органами досудового розслідування встановлюються розміри шкоди у кримінальному провадженні, оскільки вищезазначені рейси здійснювались на постійній основі, для їхньої організації залучена велика кількість осіб, які отримували заробітну платню, перевезена значна кількість пасажирів, які оплачували проїзд, тому для здійснення підрахунку отриманих грошових коштів від зазначеної протиправної діяльності потрібен додатковий час.

Стосовно доводів апеляційної скарги про непомірність розміру застави, визначеної підозрюваному, апеляційний суд вважає, що на даний момент у вищезгаданому кримінальному провадженні визначення розміру шкоди від злочинної діяльності потребує додаткового часу, зважаючи на значні обсяги нелегальних пасажирських перевезень, які здійснювалися на постійній основі протягом тривалого часу, що свідчить про отримання організаторами даних перевезень значного доходу, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є непереконливим.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу врахував усі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, та дійшов вірного висновку про необхідність обрання підозрюваному виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатен забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу врахував усі обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, та дійшов вірного висновку про необхідність визначення підозрюваному розміру застави як альтернативного запобіжного заходу в межах, передбачених ч.5 ст.182 КПК України, який не є завідомо непомірним для підозрюваного та в повній мірі здатен забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного за ч.3 ст.332 КК України у кримінальному провадженні № 0000054, внесеному до ЄРДР 02.03.2018 року, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Звернути увагу керівництва УВП-21 щодо необхідності медичного обстеження та надання належної медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_8 , у тому числі в закладах охорони здоров`я, у разі потреби.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4