Номер провадження: 11-кп/813/126/19
Номер справи місцевого суду: 522/7652/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2018 року відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 04.08.2009 року Суворовським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до 4-х років позбавлення волі; звільнився 19.03.2013 року у зв`язку з відбуттям покарання,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 395, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України;

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Красне Слободзейського району респ. Молдова, громадянина респ. Молдова, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 05.11.2015 року Овідіопольським райсудом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 69, 70 КК України до 2-х років позбавлення волі; звільнився 07.10.2016 у зв`язку з відбуттям покарання,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні, відповідно інкримінованих їм злочинів, з призначенням покарання:

ОСОБА_9 :
- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді 7 років і 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 395 КК України у вигляді 4 місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 7 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обрахований з 04 березня 2017 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015 р.), зараховано у строк покарання ОСОБА_9 , строк попереднього ув`язнення, з 04 березня 2017 року по день набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді 7 років і 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк покарання ОСОБА_10 обрахований з 04 березня 2017 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015 р.) , зараховано у строк покарання ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 04 березня 2017 року по день набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою.

Грошові кошти в сумі 1120 грн., які належать ОСОБА_9 та грошові кошти в сумі 2000 грн., які належать ОСОБА_10 , на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2017 року, - конфісковані в дохід держави.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні, відповідно інкримінованих їм злочинів, за таких обставин.

На підставі подання керівництва ОВК №14 про можливість встановлення адміністративного нагляду стосовно ОСОБА_9 , ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 19.03.2013 року стосовно нього було встановлено адміністративний нагляд строком на 12 місяців. Зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_9 були встановлені наступні обмеження: знаходитись щоденно з 22 год. до 05 год. ранку наступної доби за встановленою для постійного мешкання адресою; заборонити виїзд з населеного пункту за місцем постійного мешкання без дозволу керівництва територіального РВ УМВС України; з`являтись для реєстрації в територіальний РВ УМВС України за місцем постійного мешкання чотири рази на місяць та з`являтись за викликом міліції у вказаний час для з`ясування питань пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду, про що ОСОБА_9 був попереджений під розпис.

Після звільнення з ОВК №14, ОСОБА_9 прибув до свого місця проживання, за адресою: АДРЕСА_4 та розпочав виконувати умови адміністративного нагляду, але, починаючи з 05.11.2013 року він, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без поважних причин, залишив місце свого проживання, а про його зміну, співробітників Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській обл. не повідомив, без поважних причин не з`являвся на реєстрацію у вказаному відділенні міліції, чим порушив умови встановленого йому адміністративного нагляду.

Окрім того, 29.11.2015 року ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні кв. АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_14 , побачив мобільні телефони власниці квартири та у нього, з корисливих мотивів, виник злочинний намір на таємне викрадання чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний намір, 29.11.2015 року в період часу з 16 год. 30 хв. по 22 год., ОСОБА_9 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, а його злочинні дії залишаються непомітними, з підвіконня кімнати вказаної квартири, таємно викрав мобільний телефон марки «Іnomi NB 51» білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 1860 грн., в чохлі жовтого кольору вартістю 140 грн., та мобільний телефон марки «NOKIA C3», малинового кольору, IMEI: НОМЕР_3 , вартістю 1500 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, спричинивши ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 3500 грн.

Окрім того, 03.03.2017 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , перебуваючи протягом дня за місцем проживання ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_3 , побачили у ОСОБА_16 золоті сережки, після чого у них, з корисливих мотивів, виник спільний злочинний намір, спрямований на заволодіння ними.

Реалізуючи свій спільний злочинний намір, 04.03.2017 року, близько 13 год., ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_16 , вдарив її каструлею по голові, застосувавши тим самим насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та спричинив забійну рана тім`яно-потиличної області зліва, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після цього, ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_16 та реалізуючи спільний злочинний намір, зняв з вуха потерпілої золоту сережку вагою 2 гр. вартістю 750 грн.

Умисно заволодівши, шляхом нападу, майном ОСОБА_16 вартістю 750 грн., ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а майном потерпілої розпорядилися на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.
Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_12 зазначили, що з вироком суду першої інстанції не погоджуються, з таких підстав:

1) суд не дав оцінки обставинам, на які вони посилалися під час судового розгляду, зокрема заперечення участі ОСОБА_10 у вчиненні злочину;

2) суд не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_15 про те, що вона не бачила, щоб він та ОСОБА_9 вчиняли стосовно ОСОБА_16 злочин;

3) суд не врахував, що ОСОБА_16 страждає на алкоголізм, поводить себе неадекватно, тому вони вважають, що потерпіла обмовляє обвинувачених. Насправді вона могла загубити сережку, яку в подальшому знайшов ОСОБА_9 та здав у ломбард;

4) він не мав спільного злочинного наміру з ОСОБА_9 та не міг вчинити злочин там де проживав.

Посилаючись на такі доводи, обвинувачений та захисник просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити виправдувальний вирок за відсутністю у діях ОСОБА_10 складу злочину.

Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_13 зазначили, що не погоджуються з вироком суду, посилаючись на наступне:

1) суд першої інстанції не врахував послідовні пояснення підзахисного, у яких він заперечував свою причетність до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки у кримінальному проваджені немає жодного доказу, який би підтверджував факт його вчинення за попередньою змовою між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ;

2) суд не врахував, що потерпіла ОСОБА_16 давала суперечливі показання, щодо обставин її побиття та пограбування обома обвинуваченими, а згодом подала до суду заяву про те, що ОСОБА_9 злочинних дій щодо неї не вчиняв. Зазначену заяву суд першої інстанції не взяв до уваги та правової оцінки їй не надав;

3) суд не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_15 про те, що вона не бачила, щоб ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчиняли стосовно ОСОБА_16 злочин. Натомість, свідок показала, що вони всі вживали спиртні напої, тому потерпіла могла впасти та вдаритися головою.
Посилаючись на наведені доводи, обвинувачений та захисник просять скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_9 за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а в решті вирок стосовно нього залишити без змін.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду.
В судовому засіданні обвинувачені та їх захисники підтримали доводи поданих апеляційних скарг, просили її задовольнити, натомість, прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників і просила відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши доповідь суді, пояснення обвинувачених їх захисників та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно зі змісту вироку суду першої інстанції, він відповідає зазначеним приписам кримінального процесуального закону з огляду на таке.

Так, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 395 та ч. 2 ст. 185 КК України ніким не заперечується, тому суд першої інстанції, на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин.

При цьому судом з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Мотивуючи доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд першої інстанції послався у мотивувальній частині вироку на досліджені ним докази, зокрема:

- показання обвинуваченого ОСОБА_9 , який вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України не визнав та пояснив, що в той день коли це все сталося, він зустрів ОСОБА_10 , який запитав, чи є у нього паспорт, пояснивши, що в нього є сережка, яку потрібно закласти до ломбарду. ОСОБА_10 не пояснив звідки взялася сережка. Після цього вони пішли до ломбарду та заклали сережку й розійшлися. Грошима за сережку ОСОБА_10 не ділився. 03.03.2017 року він зайшов на 15 хв. до ОСОБА_15 , де бачив ОСОБА_16 , яка там розпивала спиртні напої. На її обличчі ніяких пошкоджень не бачив;

- показання обвинуваченого ОСОБА_10 , який вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України не визнав та показав, що в той день коли це сталося, вони знаходилися у квартирі ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 . Він почув гучний звук з кімнати де перебували ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , але що сталося, не бачив. Коли він зайшов до кімнати, то побачив закривавлену ОСОБА_16 , а ОСОБА_9 вийшов. Він дав ОСОБА_16 рушник та сказав ОСОБА_15 приглянути за нею. Потім він вийшов з квартири та направився за ОСОБА_9 , який знаходився в ломбарді. Коли він зайшов до ломбарду, то побачив як ОСОБА_9 щось підписував та отримав грошові кошти. Грошима за сережку ОСОБА_9 не ділився. Щодо сережки, то ОСОБА_16 та ОСОБА_9 перебували в кімнаті всю ніч чи пару годин, він точно не знає, але вранці ОСОБА_16 підійшла до нього та сказала, що в неї пропала сережка. Вона могла її загубити в ліжку та їй здається що ОСОБА_9 міг її взяти і попросила поговорити з ОСОБА_9 , щоб той її повернув за грошову винагороду. Показання ОСОБА_9 про те що сережка була у нього, не відповідають дійсності;

- протокол огляду місця події від 04.03.2017 року, в ході якого слідчим в присутності понятих була оглянута квартира АДРЕСА_6 , під час якого було виявлено та вилучено каструлю та рушник з речовиною бурого кольору;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 04.03.2017 року, з якого випливає, що потерпіла, серед пред`явлених їй осіб, впевнено упізнала ОСОБА_9 , який вдарив її каструлею по голові;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 04.03.2017 року, з якого випливає, що потерпіла, серед пред`явлених їй осіб, впевнено упізнала ОСОБА_10 , який зняв з неї золоті сережки;

- протокол огляду предмета від 18.04.2017 року, в ході якого слідчим в присутності понятих була оглянута каструля синього кольору, діагоналлю 17 см та глибиною 10 см, з боків якої знаходяться два вушка для тримання каструлі;

- протокол обшуку від 09.03.2017 року, в ході якого слідчим, в присутності понятих, було проведено обшук приміщення ПТ «Чесний ломбард» за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 41, під час якого було виявлено та вилучено: договір закладу майна №0441716 від 03.03.2017 року, договір закладу майна №0441742 від 04.03.2017 року, акт-відомість №04417001 від 06.03.2017 року;

- договір закладу майна до ломбарду №0441742 від 04.03.2017 року, згідно з яким, ОСОБА_9 було закладено золоту сережку вагою 1,24 гр.;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 09.03.2017 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_17 серед пред`явлених їй фотознімків впевнено упізнала ОСОБА_9 , який з іншим чоловіком приходив до ломбарду та здавав золоті сережки. На його паспорт виписувались квитанції;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 09.03.2017 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_17 серед пред`явлених їй фотознімків впевнено упізнала ОСОБА_10 , який приходив з іншим чоловіком до ломбарду та здавав золоті сережки;

- висновок судово-медичної експертизи №525 від 03.04.2017 року, згідно з яким, у ОСОБА_16 виявлена забійна рана тім`яно-потиличної області зліва, яка утворилася від дії тупого твердого предмета незадовго до звернення ОСОБА_16 у спеціалізований лікувальний заклад (ООКЛ) і могла бути заподіяна 04.03.2017 року. Зазначене ушкодження викликає розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день) і за цим критерієм відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- показання свідка ОСОБА_15 , яка суду показала, що у неї немає підстав обмовляти обвинувачених та підтвердила, що до неї в гості прийшов ОСОБА_10 зі своєю знайомою ОСОБА_18 , які були напідпитку. Через деякий час ОСОБА_18 пішла, а до неї в гості приїхала ОСОБА_16 та вони разом випили пива. ОСОБА_16 та ОСОБА_10 почали танцювати, при цьому ОСОБА_16 «чіплялася» до нього та потягла у кімнату. Через хвилин 15-20 вона зазирнула до кімнати та побачила, що ОСОБА_16 та ОСОБА_10 лежали у ліжку та вони сварилися. О сьомій годині ранку ОСОБА_10 розбудив її та попросив зачинити двері, оскільки він йшов на роботу. Приблизно через півгодини вона почула сильний гуркіт, це ОСОБА_16 будучи сильно п`яною, впала та вдарилася головою об шафу. Потім до неї в кімнату зайшла ОСОБА_16 та сказала, що її вдарив ОСОБА_19 і попросила відвести її до лікарні, але вона відмовилася. Коли ОСОБА_16 пішла, вона закрила двері, але через півгодини вона повернулася з працівниками поліції;

- показання потерпілої ОСОБА_16 , яка суду пояснила, що приїхала до м. Одеси у поліклініку, тому залишилася ночувати у ОСОБА_15 . На другий день, вранці, вона пила каву в кімнаті на кушетці, коли до неї зайшли двоє чоловіків. ОСОБА_9 вдарив її каструлею по голові в наслідок чого у неї пішла кров, а ОСОБА_10 зняв з неї сережку.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, … суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи показання обвинувачених, які заперечували свою причетність до інкримінованого кримінального правопорушення та стверджували, що ОСОБА_16 їх обмовляє, суд 1-ої інстанції дійшов висновку, що сукупність досліджених доказів спростовує їхню голослівну версію події, адже підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_16 , - не встановлено.

Невизнання обвинуваченими своєї вини по епізоду вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_16 , суд першої інстанції правильно розцінив, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає також, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту про відсутність у діях обвинувачених ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, адже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав сумніватися у правдивості показань потерпілої, - немає, а показання обвинувачених суперечать не тільки показанням потерпілої, а також й їхнім показанням.
Натомість, колегія суддів критично ставиться до доводів сторони захисту, з огляду на те, що висунуті обвинуваченими різні версії події, очевидно суперечать показанням потерпілої, не довіряти яким у суду підстав немає.

Тим паче, що згідно з поясненнями обвинувачених наданих суду апеляційної інстанції, на теперішній час потерпіла ОСОБА_16 померла, тому колегія суддів позбавлена можливості її повторно допитати під час апеляційного розгляду.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані: за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду; за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд у відповідності до положень ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, наявність постійного місця проживання та реєстрації, рівень освіти, те, що він офіційно не працює, не одружений, на обліку нарколога, психіатра не перебуває та раніше судимий.

Обставинами, які відповідно до положень ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та визнання обвинуваченим вини у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України.

Обставин, які відповідно до приписів ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції, у відповідності до приписів ст. 65 КК України, зазначив у вироку, що враховує ступінь тяжкості скоєного злочину та особу обвинуваченого, а саме: наявність місця проживання та реєстрації, середню освіту, те, що він офіційно не працює, не одружений, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, раніше судимий.

Обставин, які відповідно до положень ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства на певний строк.

Апеляційний суд вважає, що призначаючи покарання обвинуваченим, суд 1-ої інстанції обґрунтовано врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх суспільну небезпеку, особи обвинувачених, наявність у них непогашених судимостей.

Отже доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисників спростовані висновками вироку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає їх безпідставними.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Отже, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і справедливим, тому апеляційні скарги обвинувачених та захисників не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532, КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2018 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 395, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня отримання ними копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4