Справа № 204/8610/19
Провадження № 1-кс/204/2459/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю законного представника ОСОБА_5

за участю підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області Васильківського району с. Аврамінка, українця, громадянина України, маючого неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який навчається у ПТУ № 74, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, раніше судимого:

-12.02.2019 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

8 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що 06.12.2019 приблизно о 21 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходячись біля будинку №29, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_12 , який йшов біля вищевказаного будинку, визначили його речі предметом вчинення злочину, та, діючи з корисливих мотивів, реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, досягли між собою попередньої злочинної змови на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи, розподіливши між собою ролі у скоєнні злочину. ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи, діючи з корисливих мотивів, згідно відведеної йому ролі, здійснив напад на ОСОБА_12 , та повалив його на ґрунтове покриття, тим самим потерпілий ОСОБА_12 , міг чинити опору нападникам, після чого ОСОБА_10 разом зі співучасниками злочину з неповнолітнім ОСОБА_9 , неповнолітнім ОСОБА_6 , та ОСОБА_11 почали наносити потерпілому удари, в результаті чого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження. Згідно відведеної ролі ОСОБА_10 , продовжуючи наносити удари ногами потерпілому в область голови, в свою чергу ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб разом з неповнолітні ОСОБА_9 наносити потерпілому хаотичні тілесні ушкодження руками та ногами в районі тулубу, а ОСОБА_11 , продовжував наносити тілесні ушкодження по нижнім кінцівкам, подавивши опір потерпілого, після чого ОСОБА_10 разом з неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_6 перевірили кишені потерпілого на наявність цінних предметів, в цей час, ОСОБА_11 , діючи в групі з іншими співучасниками злочину, слідкував за навколишньою обстановкою, з метою попередження співучасників про появлення випадкових свідків, у результаті чого виявили та заволоділи у подальшому мобільним телефоном «iPhone 6», сірого кольору вартістю приблизно 5 225,00 гривень, в середині якого знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку Водафон з абонентським номером НОМЕР_1 , яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності , гаманцем в середині якого знаходилися грошові кошти на загальну суму 151 гривня та банківськими картками банку «Південний» розрахунковий номер НОМЕР_2 , картками банку «Приватбанк» розрахунковий номер НОМЕР_3 та розрахунковий номер НОМЕР_4 . Таким чином неповнолітній ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно в групі з неповнолітнім ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , діючи відповідно до умов попередньої змови та в її межах, не маючи умислу на застосування насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я особи, шляхом нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я особи (грабіж), заволодів майном потерпілого ОСОБА_12 , на загальну суму 5 225,00 грн., після чого вони з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_6 , які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються за ч. 2 ст. 186 КК України.

07.12.2019 року слідчим відділенням Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженню відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002465, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Причетність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, іншими доказами у кримінальному провадженні за їх сукупності.

07.12.2019 року об 01.50 годині (дата та час фактичного затримання 22.00 година 06.12.2019 року), за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в порядку ст. 208 КПК України, затриманий ОСОБА_6 .

В діях ОСОБА_6 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років.

07.12.2019 року по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_6 , в порядку ст. ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002465 виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного: під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 , офіційно не працевлаштований, на утримані нікого не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 6 років, що дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Крім того, відповідно до позиції ЄСПЛ, зокрема з пункту 36 Рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Таким чином, під час досудового розслідування встановлені достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, будучи раніше судимим, останній раз 12.02.2019 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, за вчинення умисних злочинів проти власності, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність, не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя підозрюваного, є всі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення. Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні умисного, тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років; особу підозрюваного, застосування до ОСОБА_6 , іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. У зв`язку з чим слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив надати йому домашній арешт.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні підтримав позицію підозрюваного, та просила обрати підозрюваному запобіжний захід домашній арешт, оскільки він навчається у ПТУ.

Законний представник підозрюваного просила вирішити клопотання на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, навчання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_6 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Стосовно ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки неповнолітній підозрюваний ОСОБА_6 є раніше судимим, на шлях виправлення не став та перебуваючи на іспитовому строці вчинив новий злочин.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватись відносно неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється неповнолітній ОСОБА_6 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, а також те, що дане кримінальне правопорушення було вчинене ним під час перебування на іспитовому строку, враховуючи його вік, стан здоров`я, відсутність місця реєстрації та міцних соціальних зв`язків, враховуючи наявність ризиків, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити нове кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначеним у клопотанні слідчого.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не встановлювати розмір застави в кримінальному провадженні, зокрема у випадку відносно злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зважаючи на те, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205, 492 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 3 лютого 2020 року.
Ухвалу направити до Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1