Ухвала
Іменем України
28 серпня 2019 року
м. Київ
Справа № 127/14543/16-к
Провадження № 51-3793 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно засудженого ОСОБА_5
встановив:
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2019 року залишено без змін вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2018 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , яким його було визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 289 Кримінального Кодексу України (далі КК України) і призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вищевказаної ухвали із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивуючи тим, що істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвели до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатись у рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
Висновки суду щодо винуватості та кваліфікації дій засудженого прокурор не оскаржує.
Посилання в касаційній скарзі прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість є безпідставними з огляду на таке.
При перевірці судових рішень судом касаційної інстанції не встановлено обставин, які би ставили під сумнів висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо невідповідності покарання ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).
Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів звертає увагу на те, що, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого котрий раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючих даних стосовно нього не надходило, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно.
При цьому суд, не встановив обставин, що обтяжують його покарання. Разом із цим суд апеляційної інстанції зазначив, що навіть визнання обтяжуючою покарання обставини, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що було визнано судом по обставинах справи, не впливає на збільшення строку позбавлення волі ОСОБА_5 , оскільки йому було призначено 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено. Своє рішення місцевий суд належним чином мотивував.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, а тому колегія суддів не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість.
Отже, касаційна скарга прокурора не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності зміни судового рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно із п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3