Справа №576/831/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/847/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 576/831/17 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16.07.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дрезден, ФРН, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд, оскільки суд безпідставно визнав недопустимими доказами протоколи виготовлення несправжніх (спеціальних імітаційних) засобів від 08.02.2017, відбору зразків спеціальної обробки, огляду, помітки та вручення грошей від 09.02.2017, про результати відео-, аудіо контролю особи від 13.02.2017 та результати контролю за вчиненням злочину від 13.02.2017, оскільки прокурори ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є у складі групи прокурорів. Крім того, необґрунтовано визнані недопустимими доказами клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії № 17-175т від 08.02.2017, ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Сумської області № 368т від 08.02.2017, постанову про проведення контролю за вчиненням злочину № 175т від 08.02.2017, супровідні листи від 22.01.2018 № 20-61вих-18 та від 05.02.2018 № 59, два повідомлення від 22.01.2018, так як суд вдався до визначення пріоритетності судових рішень вищої інстанції. При цьому ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення НСРД не є доказом у кримінальному провадженні і може бути відкрита стороні захисту під час судового розгляду. Вказує також на неналежну якість звукозапису судового засідання та необґрунтовану відмову суду в задоволенні клопотання прокурора про призначення комп`ютерно-технічної експертизи технічних носіїв інформації, записи з яких не вдалося відтворити в судовому засіданні.

В запереченнях на подану апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_15 просить залишити вирок суду без змін.

Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16.07.2019 ОСОБА_16 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК та виправданий у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Органом досудового розслідування ОСОБА_16 обвинувачується у тому, що займаючи посаду начальника Глухівського міськрайвідділу ДВС ГТУЮ у Сумській області, будучи службовою особою, 09.02.2017 у своєму кабінеті особисто затвердив власним підписом та печаткою постанову про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_17 , передав її один примірник ОСОБА_18 , а інший пообіцяв направити в цей же день до сервісного центу та особисто там клопотати про якнайшвидше зняття арешту. Одразу після цього отримав неправомірну вигоду від ОСОБА_18 у сумі 500 доларів США, що складає 13455 грн, за забезпечення швидкого винесення постанови, особистий контроль процесу зняття арешту, прискорення виконання постанови про зняття арешту з майна боржника.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, оскільки по завершенню досудового розслідування стороні захисту не відкриті клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії № 17-175т від 08.02.2017, ухвала слідчого судді Апеляційного суду Сумської області № 368т від 08.02.2017, постанова про проведення контролю за вчиненням злочину № 175т від 08.02.2017, супровідні листи від 22.01.2018 № 20-61вих-18 та від 05.02.2018 №59, два повідомлення від 22.01.2018, а прокурор не здійснив дій щодо зняття грифу секретності з цих документів, що не є тим суспільним інтересом, який би виправдовував обмеження права сторони захисту на справедливий суд. Постанова про освідування особи винесена прокурором ОСОБА_12 09.02.2016 до внесення відомостей до ЄРДР, не маючи повноважень на вчинення цієї процесуальної дії, а клопотання про надання дозволу на проведення НСРД, погоджене прокурором ОСОБА_13 та постанова про проведення контролю за вчиненням злочину від 08.02.2017 винесена прокурором ОСОБА_14 , які також не мали на це повноважень, тому протоколи виготовлення несправжніх (спеціальних імітаційних) засобів від 08.02.2017, відбору зразків спеціальної обробки, огляду, помітки та вручення грошей від 09.02.2017, про результати відео-, аудіо контролю особи від 13.02.2017 та результати контролю за вчиненням злочину від 13.02.2017 визнані недопустимими доказами, що потягло за собою на підставі ч. 1 ст. 87 КПК застосування принципу «плодів отруйного дерева» і визнання недопустимими також і протоколів проведення освідування, проведення обшуку обвинуваченого та висновки експертиз. Показання свідка ОСОБА_18 судом визнані недостатніми для доведення вини ОСОБА_9 , оскільки решта доказів не містять достатньо інформації щодо обставин вчинення злочину.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, доводи захисника ОСОБА_19 та обвинуваченого ОСОБА_20 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, якими є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

У разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК).

Зокрема, виправдавши ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність його винуватості, хоча ці висновки не у повній мірі відповідають як фактичним обставинам кримінального провадження, так і вимогам кримінального процесуального закону, внаслідок чого не є обґрунтованими та належним чином вмотивованими.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлене обвинувачення у тому, що займаючи посаду начальника Глухівського міськрайвідділу ДВС ГТУЮ у Сумській області і будучи службовою особою, 09.02.2017 отримав неправомірну вигоду від ОСОБА_18 у сумі 500 доларів США (13455 грн) за забезпечення швидкого винесення постанови про зняття арешту і прискорення її виконання та особистий контроль за процесом зняття арешту.

На підтвердження правової позиції стороною обвинувачення до суду першої інстанції надані такі докази: витяг із ЄРДР у кримінальному провадження № 000066 від 07.02.2019; постанова про звільнення майна боржника з-під арешту від 09.02.2017 з супровідним листом на звороті; постанова прокурора ОСОБА_14 від 08.02.2017 про дозвіл на проведення негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину; протокол виготовлення несправжніх (спеціальних імітаційних) засобів візуально схожих на грошові кошти від 08.02.2017; протокол відбору зразків спеціальної обробки, огляду, помітки та вручення грошей від 09.02.2017; ухвала слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 08.02.2017 про надання дозволу на проведення стосовно ОСОБА_9 негласної слідчої дії: аудіо-, відео контролю особи строком у 20 діб; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 13.02.2017; постанова прокурора від 09.02.2016 про проведення освідування ОСОБА_9 ; протокол освідування особи від 09.02.2017; протокол обшуку від 09.02.2017 під час якого у ОСОБА_9 виявлено та вилучено конверт з грошовими коштами в сумі, а у іншому кабінеті вилучене виконавче провадження № 3244773; ухвала слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10.02.2017 про обшук; висновок експерта № 4414 від 20.04.2017, згідно якого на ватних тампонах зі змивами з рук ОСОБА_9 сліди люмінофору відсутні, а на грошових купюрах, що вилучені під час обшуку, маються нашарування люмінофору; довідка НБУ від 17.02.2017 про курс гривні до долару США станом на 09.02.2017; довіреність від 08.02.2017 згідно якої ОСОБА_17 уповноважив ОСОБА_18 вчинити від його імені юридичні дії пов`язані із продажом його автомобіля марки «Рено» д. н. з. НОМЕР_1 ; листи ТСЦ № 5941 про те, що 09.09.2016 на автомобіль ОСОБА_17 марки «Рено» д. н. з. НОМЕР_1 Глухівським відділом ДВС накладене обтяження, яке зняте 22.02.2017 на підставі постанови державного виконавця від 09.02.2017; наказ ГТУЮ у Сумській області № 943/04 від 08.04.2016 про призначення ОСОБА_9 на посаду начальника Глухівського міськрайвідділу ДВС; типове положення про відділи ДВС ГТУЮ у Сумській області від 12.05.2016 щодо службових повноважень ОСОБА_9 як начальника відділу.

Під час судового розгляду допитані свідки обвинувачення ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , які на переконання прокурора доводили винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали НСРД, протокол освідування, протокол обшуку та висновки експертиз є недопустимими доказами, а показання свідка ОСОБА_18 є недостатнім доказом. Решту доказів суд першої інстанції не прийняв до уваги, так як вони не містять конкретизованої і достатньої інформації щодо обставин вчинення злочину.

Суд першої інстанції виходив з того, що сторона обвинувачення не відкрила після закінчення досудового розслідування стороні захисту процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, а саме клопотання про надання дозволу на проведення НСРД № 17-175т від 08.02.2017, ухвали слідчого судді апеляційного суду № 368т від 08.02.2017, постанови про проведення контролю за вчиненням злочину № 175т від 08.02.2017, супровідні листи від 22.01.2018 № 20 61вих-18 та від 05.02.2018 № 59 і двох повідомлень від 22.01.2018. При цьому під час виконання вимог ст. 290 КПК сторона захисту ознайомлена з отриманими у ході проведення НСРД документами, але процесуальні документи, які стали безпосередньою підставою для проведення НСРД відносно ОСОБА_16 не надані.

Разом з тим, не заперечуючи право сторони захисту володіти інформацією про всі елементи процесуального порядку отримання доказів, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції не з`ясовував обставини, внаслідок яких зазначені документи не відкриті стороні захисту, зокрема наявність цих розсекречених документів у органу досудового розслідування при виконанні вимог ст. 290 КПК і реальна можливість ознайомлення з ними стороною захисту.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що «основним аспектом права на справедливий судовий розгляд у кримінальному провадженні, включаючи елементи такого провадження, що відносяться до процедури, має бути змагальність, і що має бути забезпечена рівність сторін між обвинуваченням та захистом. Право на змагальний судовий процес у кримінальній справі означає, що і обвинувачення, і захист повинні мати можливість володіти інформацією, ознайомитись із матеріалами і могти прокоментувати зауваження та докази, подані іншою стороною, а також надавати щодо них пояснення (рішення від 28.08.1991 у справі «Брандштеттер проти Австрії» (Brandstetter v. Austria), §§66-67). «Пункт 1 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб органи прокуратури розкрили стороні захисту будь-які суттєві докази, що їм відомі, «за» або «проти» обвинуваченого (mutatis mutandis, рішення від 16.02.2000 у справі «Роу та Дейвіс проти Сполученого Королівства» (Rowe та Davis v. The United Kingdom), §60); рішення від 06.03.2012 у справі «Леас проти Естонії» (Leas v. Estonia), § 77).

Принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень ст. 290 КПК, а й навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд у ході розгляду цього провадження під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності.

На етапі досудового розслідування сторони відповідно до ст. 290 КПК повинні розкрити всі докази, які є у їхньому розпорядженні. Однак оцінка належності, достовірності та допустимості кожного із доказів буде здійснюватися судом, який, аналізуючи кожен із доказів, повинен дослідити процесуальні документи (ухвали, постанови, клопотання тощо), що стали підставою для отримання будь-якого з доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами обвинувачення та захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК.

Таким чином, докази у виді результатів НСРД повинні відкриті стороні захисту у порядку, визначеному ст. 290 КПК, але «похідні» процесуальні документи, у тому числі ухвали слідчих суддів про дозвіл на проведення таких НСРД у виключних випадках можуть бути надані й під час розгляду провадження в суді. Не відкриття цих процесуальних документів до моменту передачі кримінального провадження до суду не може бути безумовною підставою для визнання результатів НСРД недопустимими доказами. Якщо сторона обвинувачення не вжила необхідних та своєчасних заходів, спрямованих на розсекречення цих документів і їх немає в її розпорядженні, то в такому випадку, на думку колегії суддів, має місце порушення ст. 290 КПК. І навпаки, якщо відповідні документи будуть надані суду, що розглядає кримінальне провадження, то останній на основі правової оцінки доказів у їх сукупності, а також з урахуванням процесуальних підстав для проведення НСРД та позицій сторін судового провадження, включаючи позицію сторони захисту, може прийняти рішення про їх допустимість.

Колегія суддів вважає, що у кожному конкретному випадку розкриття стороні захисту процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, поза часовими межами, визначеними ст. 290 КПК, необхідно встановити, що сторона захисту могла реалізувати своє право на розгляд кримінального провадження у судовому засіданні з дотриманням принципу змагальності. Суд має забезпечити стороні захисту достатній час і реальну можливість ефективно здійснювати захист та наводити під час судового розгляду свої аргументи щодо допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо недопустимості як доказів результатів НСРД, оскільки під час судового розгляду не з`ясовані причини, через які зазначені вище процесуальні документи не відкриті стороні захисту у порядку ст. 290 КПК, у тому числі чи були ці документи у розпорядженні органу досудового розслідування, так як такий підхід суду першої інстанції до оцінки доказів обвинувачення порушує принцип змагальності і не враховує певних особливостей процедури розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Не може колегія суддів погодитись і з висновками суду першої інстанції про те, що постанова про освідування особи, клопотання про надання дозволу на проведення НСРД та постанова про проведення контролю за вчиненням злочину від 08.02.2017 є недопустимими доказами, оскільки вперше свої аргументи щодо недопустимості як доказу клопотання про надання дозволу на проведення НСРД сторона захисту висловила під час судових дебатів, що не перевірено у судовому засіданні, незважаючи на зазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування інформації про постанову заступника прокурора Сумської області щодо призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 07.02.2017, внаслідок чого не надано можливості прокурору як стороні обвинувачення висловити свої заперечення з цього приводу, аргументувавши у передбачений законом спосіб свою незгоду з позицією захисту і надавши при необхідності відповідні докази, а також безпосередньо дослідити зазначений процесуальний документ у судовому засіданні (рівність сторін п. 3, 15 ч. 1 ст. 7, ст. 10, 22 КПК).

Така загальна засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантію доступності правосуддя, закріпленої ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91); «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), від 15.05.2008 заява № 7460/03).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд також є те, що кримінальне провадження, в тому числі елементи такого провадження, пов`язані з процедурою, повинні бути змагальними. Право на змагальність означає, що у кримінальному провадженні як стороні обвинувачення, так і стороні захисту повинна забезпечуватись можливість бути обізнаною про факт подання іншою стороною зауважень та коментувати подані зауваження та докази (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер проти Австрії»).

Водночас суд першої інстанції припустився й помилкового висновку, що протокол обшуку обвинуваченого є похідним від доказів, отриманих з порушенням вимог КПК, а саме вилучені в ОСОБА_9 під час обшуку грошові кошти, що передані йому та надавались для передачі при здійсненні НСРД контролю за вчиненням злочину, оскільки відповідно ч. 1 ст. 87 КПК, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, яка отримана внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У цій нормі закріплено як загальну підставу визнання доказів недопустимими їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, так і підставу, яку в доктрині кримінального процесу іменують правилом про «плоди отруєного дерева», здобуття інших доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Для визнання недопустимим кожний доказ має бути оцінений судом першої інстанції як автономно, так і в сукупності з іншими доказами, а в судовому рішенні наведено належне обґрунтування та мотиви, які би вказували на підставу визнання цього доказу недопустимим. Стосовно ж визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруєного дерева», то у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими істотно порушені права та свободи людини. Проте, суд першої інстанції без належного обґрунтування та відповідних мотивів свого рішення встановив, що докази, які отримані за результатами обшуку та вилучення в ОСОБА_9 неправомірної вигоди та покладені в основу обвинувачення, мають похідний характер від тих доказів, які здобутих у ході НСРД. Між тим, протоколи обшуку від 09.02.2017, огляду предметів від 15.03.2017 та 26.04.2017, виходячи з аналізу положень ст. 223, 234, 237 і 242 КПК, є окремими видами гласних слідчих (розшукових) дій та зберігають самостійне доказове значення (джерело доказу) у кримінальному провадженні.

Що стосується висновку суду першої інстанції про винесення прокурором постанови про освідування особи 09.02.2016 до внесення відомостей про злочин у ЄРДР, то колегія суддів також не може прийняти їх до уваги, оскільки навіть з поверхового огляду змісту цього процесуального документу убачається, що при його виготовленні допущена технічна описка, так як у самій постанові йдеться мова про кримінальне провадження № 0000066 від 07.02.2017.

Твердження апеляційної скарги прокурора про неналежну якість звукозапису судового засідання, колегія суддів вважає необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає, оскільки відповідно п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК безумовною підставою для скасування судового рішення є відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

В матеріалах провадження наявний журнал судового засідання та технічні носії інформації, на яких зафіксоване судове провадження. При цьому, незважаючи на низьку якість звукозапису, що потребує значних зусиль для його сприйняття, судове провадження зафіксоване в повному обсязі, а тому ця обставина не є підставою для скасування судового рішення, хоча колегія суддів і звертає увагу на необхідність здійснення секретарем судового засідання поточного контролю якості запису, відповідно п. 3.3 Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового процесу (судового засідання), затвердженої наказом ДСА України від 20.09.2012 № 108.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції і задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу прокурора, оскільки під час апеляційного розгляду будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів щодо зазначених вище обставин від учасників судового провадження не надходило, а апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою, що унеможливлює усунення порушень вимог кримінального процесуального закону та, як наслідок, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення (ст. 404 КПК).

Що стосується інших доводів прокурора, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, т. я. порушені питання спочатку підлягають ретельній перевірці та безпосередньому дослідженню при новому судовому розгляді в суді першої інстанції після скасування вироку, а вже потім при наявності остаточного судового рішення бути предметом перевірки в апеляційному суді, так як суд апеляційної інстанції відповідно ч. 2 ст. 415 КПК не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання тощо.

Керуючись ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16.07.2019 відносно ОСОБА_24 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4