Справа № 636/1555/18
Провадження № 1-кп/636/264/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження №0000040 від 17 квітня 2018 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, с середньою освітою, раніше не судимого, який навчається на 4 курсі ХАДІ, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 15 вересня 2016 року громадянин

ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗС України з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова-пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 .

На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), від 15 вересня 2016 року №156-РС ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого сапера інженерно саперного відділення інженерно саперного взводу 3 механізованого батальйону.

Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 28 жовтня 2016 року №237 про направлення штатних підрозділів військової частини з пункту постійної дислокації (військове містечко № НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) у підпорядкування оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь», які залучені та беруть безпосередню участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, ОСОБА_4 мав вибути у підпорядкування оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь».
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби ОСОБА_4 достеменно було відомо.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Разом з тим, старший солдат ОСОБА_4 у порушення наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, відмовився виконувати наказ командира (начальника), за наступних обставин.

Так, 28 жовтня 2016 року близько о 18 год. 00 хв. під час вечірнього шикування в усній формі до особового складу військової частини було доведено наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 28 жовтня 2016 року №237 (по стройовій частині) про направлення штатних підрозділів військової частини з пункту постійної дислокації (військове містечко № НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) у підпорядкування оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь», які залучені та беруть безпосередню участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань.
При цьому наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод старшого солдата
ОСОБА_4 не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, старший солдат ОСОБА_4 у супереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не вдаючись до обману, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 28 жовтня 2016 року №237 (по стройовій частині)він зобов`язаний вибути у підпорядкування оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь» з метою виконання службових (бойових) завдань на території Донецької та Луганської областей, відкрито, усно відмовився виконати даний наказ, доведений йому 28 жовтня 2016 року близько о 18 год. 00 хв. заступником командира військової частини з морально психологічної роботи начальником відділення морально психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 під час вечірнього шикування особового складу військової частини.
Відкрита відмова старшого солдата ОСОБА_4 виконати наказ начальника потягло за собою до підриву дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності групи та невиконання завдань за призначенням.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину в скоєнні злочину визнав повністю, щиро розкаявся у його скоєнні, та повністю підтвердив викладенні вище факти та просив застосувати до нього Закон України «Про амністію в 2016 році».
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснює учасникам процесу положення ст. 349 КПК України та проводить судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення знайшло свою підтримку в судовому засіданні, і тому кваліфікує дії ОСОБА_4 , за ч. 3
ст. 402 КК України непокора тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він за місцем проходження служби харктеризуєтьтся посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, має статус учасника бойових дій.
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчинений в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто непокорі, ОСОБА_4 вчинений злочин, передбачений ч. 3 ст. 402 КК України.
Обставиною, що пом`якшуює покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , в силу п. 1
ч. 1 ст. 66 КК України судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховуючи тяжкість злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, обставини скоєння злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого та приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тобто з призначенням покарання не пов`язаного з позбавленням волі, співмірного в якості кари за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Крім того, оскільки обвинувачений є учасником бойових дій - він є суб`єктом ст.2 Закону України « Про амністію у 2016 році» , а тому він підлягає звільненню від покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
На підставі викладеного, керуючись: ст.2 Закону України «Про застосування амністії в 2016 році», ст.ст. 349, 368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, за яким призначити йому покарання у виді - 5 (п`ять) років позбавлення волі.
В силу ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 (три) роки, та зобов`язати не залишати місця постійно проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст.2 Закону України « Про амністію у 2016 році»

Запобіжний захід не обирався.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя