Справа № 308/5218/15-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором, про накладення арешту на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням, погодженим прокурором, згідно якого просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,3511 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :24:001:0489, яка належить ОСОБА_6 , посилаючись на те, що СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000048 від 04.03.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 375, ч.4 ст. 190 КК України, зокрема щодо прийняття посадовими особами та депутатами Ужгородської міської ради протиправного рішення, в інтересах ОСОБА_6 щодо відведення в його інтересах земельних ділянок у АДРЕСА_1 площею 0,35 га (на якій розміщено ресторанний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », власником якого є ОСОБА_6 ), яка перебувала у оренді в останнього з цільовим призначенням для комерційного використання.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив суд задовольнити клопотання з підстав, викладених у ньому.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, зазначивши, що

Заслухавши пояснення прокурора, думку представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В той же час, з огляду на правову кваліфікацію кримінального правопорушення в рамках розслідування якого подане клопотання слідчим -ч.2ст.364 КК України, а також дати реєстрації даного кримінального правопорушення в ЄРДР-21.05.2015 року , слідчому судді не надано доказів, які відповідно до вимог ч.2 ст. 170 КПК України, дають підстави для застосування арешту майна, а саме того, що: вказана земельна ділянка є речовим доказом та має ознаки, визначені ст. 98 КПК України; враховуючи положення ст.96-1 КК України, може бути об`єктом спеціальної конфіскації; підлягає конфіскації, як вид покарання або захід кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; що вона можуть бути використана для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи, що слідчим не доведено необхідність накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні, та наявність ризиків приховування, передачі, відчуження, тощо, слідчий суддя, враховуючи вимоги розумності та співрозмірності обмеження конституційних прав завданням кримінального провадженняприходить до переконання, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором, про накладення арешту на нерухоме майно, а саме - земельну ділянку площею 0,3511 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :24:001:0489, яка належить ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1