Провадження № 11-кп/4820/722/19
Справа № 688/2912/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000708 від 15 липня 2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Березівка, Печорського району Республіка Комі, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, розлученого, з професійно-технічною освітою, працює водієм в ПП «МВМ-13», не судимого в порядку ст.89 КК України;
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_9 не обирався.
За вироком суду, 14 липня 2019 року близько 16 годин 30 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи на порозі будинку АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з колишньою дружиною потерпілою ОСОБА_7 , умисно наніс останній один удар кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи, в результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на підборідді справа, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати та винести виправдувальний вирок обвинуваченому ОСОБА_9 , а в разі неможливості прийняти своє рішення, через істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції. Вказує, що слідство в порушення вимог ч.2 ст.9 КПК України проводилось упереджено, неповно, необ`єктивно та ґрунтувалось лише на показаннях потерпілої, обвинувальний акт дублює повідомлення про підозру, що є недопустимим. Суд першої інстанції порушив принципи змагальності сторін та відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків сторони захисту. Судом не досліджені обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного та справедливого рішення, зокрема, не було допитано свідка ОСОБА_10 , клопотання про виклик якого заявляла прокурор та в ході розгляду справи відмовилась від даного клопотання. При призначенні виду та розміру покарання судом не взято до уваги, що обвинувачений під час шлюбу із потерпілою усиновив її позашлюбного сина, від спільного шлюбу є син, ОСОБА_9 тривалий час перебував у зоні АТО, провів капітальний ремонт житлового будинку, у якому на даний час проживає колишня дружина з дітьми, працює водієм в приватному підприємстві, характеризується позитивно та добровільно матеріально підтримує своїх дітей. Також вказує, що призначене покарання у виді громадських робіт стане приводом для звільнення обвинуваченого з місця роботи, що буде негативним наслідком щодо матеріального забезпечення дітей. Вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_11 та старшого сина ОСОБА_12 . Зауважує, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та незаконно призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт, в той час, як ч.1 ст.125 КК України передбачено громадські роботи до 200 годин.
Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу, потерпілу, яка не підтримувала подану апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - зміні з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України, тобто у вчиненні злочину, за який він засуджений, за наведених в вироку обставин підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Обвинувачений в суді першої інстанції вину у вчиненні злочину не визнав та вказував, що 14 липня 2019 року приблизно о 16 год. 30 хв. приїхав до колишньої дружини потерпілої ОСОБА_7 , додому провідати сина ОСОБА_13 , оскільки рибалки на ставку біля будинку повідомили, що син пішов у будинок, де потерпіла з іншими особами вживала спиртне. На вигук сина з будинку вийшла потерпіла у стані сп`яніння і ображала обвинуваченого нецензурною лайкою, ОСОБА_7 повідомила, що син на ставку. Після чого ОСОБА_9 пішов до ставка, але сина там не було. В подальшому ОСОБА_9 підійшов до порогу будинку потерпілої і покликав останню, яка вийшла з будинку та знову стала ображати обвинуваченого нецензурною лайкою, повідомляючи що сина ОСОБА_13 не має, стала виштовхувати ОСОБА_9 з будинку, закриваючи двері. Коли ОСОБА_9 відпустив двері, потерпіла відчинила їх і кинулась до нього з сапою, в зв`язку з чим він вискочив з двору і пішов до ставу та більше у двір будинку не заходив. Заперечував нанесення удару потерпілій.
Такі ж показання давав і в апеляційному суді, стверджував, що потерпіла могла отримати виявлені ушкодження від удару об двері, дверну ручку чи держака від сапи.
Суд першої інстанції повною мірою перевірив такі доводи обвинуваченого, навів спростування таких доводів обвинуваченого, з якими погоджується колегія суддів, позаяк такі доводи обвинуваченого, на переконання апеляційного суду, вказують про намір обвинуваченого уникнути настання відповідальності за вчинене.
В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 вказувала, що 14 липня 2019 року приблизно о 16 год. 30 хв., у неї дома перебували знайома ОСОБА_14 та син ОСОБА_12 , та почувши, що її гукає колишній чоловік ОСОБА_9 , вийшла на поріг будинку і повідомила ОСОБА_9 , що син ОСОБА_13 на ставку ловить рибу, після чого обвинувачений пішов. Через п`ять хвилин обвинувачений знову повернувся, запитував, де син ОСОБА_13 та став її ображати, вказуючи, що вдарить її та в подальшому наніс їй удар кулаком у нижню щелепу, від отриманого удару потерпіла рукою схопилась за вухо. Коли обвинувачений став втікати, потерпіла взяла сапу та побігла за ним до хвіртки, але не наздогнала. В цей час з будинку вибігли син ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , яким потерпіла повідомила, що її вдарив ОСОБА_9 , оскільки борода стала синіти, а свідок ОСОБА_14 почала прикладати їй холод. Наступного дня потерпіла заявила в поліцію про злочин.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції вказала, що, перебуваючи 14 липня 2019 року після 16 години у потерпілої вдома, після того, як остання вдруге вийшла з будинку, почула спочатку сварку між потерпілою та її колишнім чоловіком ОСОБА_7 , після того глухий удар, ніби хлопок. Вийшовши на двір, побачила, що у потерпілої синіє борода, потерпіла повідомила, що її вдарив колишній чоловік, якого вже не було.
В суді першої інстанції за участі психолога неповнолітній свідок ОСОБА_15 (син обвинуваченого та потерпілої) вказував, що перебуваючи у коридорі біля дверей будинку добре чув, як батько і мати сварились, після чого почув глухий удар, мати взяла сапу і стала бігти за батьком, коли він вийшов з будинку. Батько втік, а мати зайшла в будинок, в неї була розпухла щелепа, тому ОСОБА_14 прикладала їй холод.
Даними висновку експерта №302 від 19 липня 2019 року підтверджується, що у ОСОБА_7 виявлено тілесне ушкодження: синець на підборідді справа, яке виникло від травмуючої дії тупого твердого предмета і відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25 липня 2019 року за участю потерпілої з фототаблицями до нього, згідно якого потерпіла на місці злочину показувала, як ОСОБА_9 наніс їй удар кулаком правої руки в щелепу знизу.
Суд першої інстанції обґрунтовано оцінив показання обвинуваченого, позаяк вони повністю суперечили дослідженим доказам та надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, з чим погоджується апеляційний суд. Зібрані та досліджені докази, які між собою узгоджуються і відповідають фактичним обставинам скоєння злочину та не викликають сумніву в їх достовірності, давали суду підстави для обґрунтованого висновку про спричинене обвинуваченим потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження за обставин, викладених в вироку суду, тому доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи не можуть бути враховані, так як суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції доказів.
Підстав сумніватись в таких показах потерпілої, свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в колегії суддів немає. Вказані показання є послідовними в деталях, співпадають між собою, з даними протоколу слідчого експерименту проведеного за участю потерпілої, даними висновку експерта. Про обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпіла повідомляла свідкам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , зразу ж після їх спричинення, перебуваючи під безпосереднім враженням. Навіть, зважаючи на існуючі між ними напружені стосунки з приводу існуючих спорів щодо виховання дітей, в колегії суддів відсутні підстави для висновку, що потерпіла його оговорила, про що вказував обвинувачений в апеляційні скарзі.
Прокурор, користуючись наданими йому процесуальними правами, відмовилася від допиту в суді свідка ОСОБА_10 , що не дає підстав для висновку, що судовий розгляд був не повний, в зв`язку з чим апелянт просив скасувати вирок суду. Колегія суддів також враховує, що з показань обвинуваченого і потерпілої в апеляційному суді, видно, що ОСОБА_10 не був присутнім на території будинковолодіння під час конфлікту між обвинуваченим і потерпілою.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції судом було відмовлено в допиті свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , з тих підстав, що ці особи не були очевидцями кримінального правопорушення (що визнавали обвинувачений, його захисник в суді першої інстанції). Також про їх допит не заявляла сторона захисту в підготовчому судовому засіданні. Відтак, підстав вважати, що в зв`язку з незадоволенням такого клопотання, суд допустив неповноту судового розгляду, що є підставами для скасування та закриття провадження, в колегії суддів немає. Не наведено обґрунтованих підстав, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України, для допиту цих свідків і в апеляційному суді, відтак колегією суддів в ході апеляційного розгляду було відмовлено в задоволенні такого клопотання.
Підстав для висновку, що на стадії досудового розслідування обвинувачений був позбавлений права на захист за наполяганням слідчого, в колегії суддів немає, зважаючи, що угода з захисником ОСОБА_8 була укладена на стадії досудового розслідування.
Дії ОСОБА_9 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання ОСОБА_9 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи вид покарання ОСОБА_9 , суд вірно врахував ступінь тяжкості злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , судом визнано вчинення злочину щодо колишнього подружжя.

При призначенні покарання суд в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається апелянт.
Суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, працює, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває. Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , однак справу було закрито за примиренням, в 2019 році притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї. Також судом враховано дані досудової доповіді, згідно якої існує середній ризик вчинення ОСОБА_9 повторних кримінальних правопорушень та небезпеки для суспільства, а його виправлення можливе без позбавлення волі або обмеження волі.
Врахувавши вищевикладені обставини, думку потерпілої, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, необхідне та достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Всі встановлені судом обставини, в їх сукупності, давали суду підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України в виді громадських робіт. Навіть з врахуванням обставин, що обвинувачений утримує дітей, перебував в зоні проведення АТО, приймав участь в благоустрої будинку, де проживає колишня дружина з дітьми, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання.
Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції переконливим та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з доводами захисника, що, призначаючи покарання за ч.1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність та призначив більш суворе покарання, ніж передбачено санкцією статті, відтак вирок суду в цій частині підлягає зміні.
Згідно ч.2 ст. 404, п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Ч.1 ст. 125 КК України передбачено, що умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливим в частині призначеного покарання вирок суду змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 200 годин громадських робіт, що передбачено санкцією ч.1 ст. 125 КК України.

Доводи апеляційної скарги, що призначене судом покарання у виді громадських робіт стане приводом для звільнення ОСОБА_9 з роботи, що буде негативним наслідком для матеріального забезпечення його дітей, не можуть бути враховані, позаяк згідно приписів ст.56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим в вільний від роботи час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.
З врахуванням вказаного та даних про особу обвинуваченого, в провадженні відсутні підстави для пом`якшення призначеного покарання, позаяк покарання в виді штрафу не сприятиме досягненню мети, визначеної ст.50 КК України.

В провадженні відсутні передбачені ст.ст. 412, 415 КПК України підстави для скасування вироку та направлення справи на новий розгляд в суд першої інстанції, відтак такі вимоги апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Інші підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.
Призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді 200 годин громадських робіт.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді