Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5442/19
н/п 1-кп/490/793/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000462, внесеного 19.06.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галаганівка, Семенівського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2019 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначене покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючий за адресою: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

15.09.2016 року ОСОБА_5 , укладено з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на три роки.

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2016 року №210 ОСОБА_4 включено до списків особового складу вказаної військової частини, зараховано на всі види забезпеченнята вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою оператора гранатометника зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно самохідної батареї зенітного ракетно артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 30.09.2016 року, тобто з дня зарахування матроса ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби за контрактом.

Згідно положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 року №1126-У11 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника),на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.

Проходячи військову службу, ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, ОСОБА_4 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, старший матрос ОСОБА_4 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

11.03.2019 року о 09 год. 00 хв. старший матрос ОСОБА_4 , військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та продовжував незаконно перебувати поза межами військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до військової частини.

18.03.2019 року о 09 год. 00 хв. старший матрос ОСОБА_4 добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) для проходження військової служби.

Він же, старший матрос ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно протягом року, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 25.03.2019 о 09 год. 00 хв. не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та продовжував незаконно перебувати поза її межами за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби до 09 год. 00 хв. 29.03.2019 року.

Він же, о 09 год. 00 хв., 15.04.2019 року, діючи умисно, повторно протягом року, не з`явився вчасно без поважних причин на службу до вказаної військової частини та продовжував незаконно перебувати поза її межами за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту добровільного повернення о 09 год. 00 хв. 18.04.2019 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тобто повторно протягом року, здійснив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_3 07.05.2019 року № 79 - РС старшого матроса контрактної служби ОСОБА_4 було переведено та строкову військову службу та розірвано контракт, через службову невідповідність.

19.06.2019 року о 11 год. 00 хв. ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 ,та заявив про себе та вчинений ним злочин.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене повторно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що будучи військовослужбовцем не з`явився вчасно на службу 11.03.2019 року, перебуваючи за місцем свого мешкання та проводив час на власний розсуд. Обвинувачений зазначив, що добровільно з`явився до військової частини, однак 25.03.2019 року та 15.04.2019 року знову без поважних причин, через сімейні обставини, не з`явився для проходження служби. ОСОБА_4 пояснив суду, що щиро кається у скоєному, просив суворо його не карати. Крім того, обвинувачений пояснив суду, що через скрутне матеріальне становище на теперішній час не виплатив суму штрафу, призначену вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2019 року, однак зобов`язався виконати рішення суду.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він не з`явився вчасно на службу без поважних причин, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив повторно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному та з`явлення із зізнанням.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурором в обвинувальному акті зазначено - вчинення злочину повторно та рецидив злочинів.

Разом із тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин. що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що її обтяжує. На підставі викладеного, суд не приймає як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , вчинення злочину повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, має постійне місце мешкання, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, згідно висновку органу пробації, ймовірність вчинення ОСОБА_4 , повторного кримінального правопорушення є високою, однак орган пробації вважає, що виправлення особи за вказаним правопорушенням, без позбавлення та обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 , покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від покарання з випробуванням, строком на три роки, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Отже, під час судового розгляду даного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за вказаним вище вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2019 року, ОСОБА_4 вчинив новий злочин, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України.
Разом із тим, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2019 року ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді штрафу - 1700 грн., а відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складенню з іншими видами покарань не підлягають та виконуються самостійно.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.
Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5-х (п`ятьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України,покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, призначеного ОСОБА_4 за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2019 року, виконувати самостійно.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1