УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 334/1241/13-к
провадження № 51-5139ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року та Запорізького апеляційного суду від 22 липня 2019 року.
Суть питання
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку цього ж суду від 09 серпня 2013 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду захисник ОСОБА_4 оскаржила його до апеляційного суду.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 22 липня 2019 року залишив апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали місцевого і апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує на те, що місцевий суд не дав належної оцінки її доводам заяви про наявність нововиявлених обставин, які, на її думку, на час розгляду кримінального провадження не були відомі суду та вплинули на законність та обґрунтованість вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду, якою вирок залишено без змін. Нововиявленими обставинами вважає нові висновки спеціалістів про те, що за кермом автомобіля перебував потерпілий, а не засуджений.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно вимог ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначається обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2013 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Після вступу вироку місцевого суду в законну силу, за ініціативою захисника було проведено дослідження обставин і механізмів дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 19 серпня 2011 року та отримано новий висновок спеціалістів з питань судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи від 07 вересня 2017 року № 113/114/115/116/к-407-16, про те, що за кермом автомобіля перебував потерпілий, а не засуджений. Ці обставини, на думку захисника, не були відомі судам на час розгляду кримінального провадження та постановлення рішень стосовно засудженого ОСОБА_5 , і самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року, а тому вона звернулась до місцевого суду із заявою про його перегляд за нововиявленими обставинами.

Перевіривши обставини, зазначені у заяві захисника ОСОБА_4 , місцевий суд дійшов висновку, що її заява не підлягає задоволенню, оскільки нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не наведено. При цьому місцевий суд навів достатні мотиви на обґрунтування прийнятого рішення про залишення заяви захисника без задоволення.
Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд серед іншого, вірно зазначив, що спеціалісти, якими складено висновки, на які посилається сторона захисту, не є учасниками в межах цього кримінального провадження та не були залучені під час досудового розслідування та судового розгляду відповідно до вимог ст. 71 КПК України, а тому їх висновки не можна вважати достовірними та правдивими.
Крім того місцевий суд правильно зазначив, що обставини, на які посилається захисник в своїй заяві про перегляд вироку, не є нововиявленими. Фактично вона не згодна з проведеними експертизами у цій справі, висновки яких були предметом дослідження як судом першої інстанції, так і апеляційним судом та визнані допустимими доказами і покладені в основу рішень цих судів стосовно засудженого ОСОБА_5 . Тому посилання сторони захисту на допущені помилки в експертизах, що проведені в межах цього кримінального провадження, є безпідставними, в розумінні положень п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, з чим погоджується і Верховний Суд.
З огляду на викладене місцевий суд, дослідивши матеріали провадження, дав цим доводам належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не наведено. При цьому місцевий суд навів достатні мотиви на обґрунтування прийнятого рішення про залишення заяви захисника без задоволення.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які за змістом та суттю є аналогічними доводам, викладеним нею у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені стороною захисту у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування ухвали місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.
При цьому вірно зазначив, що фактично доводи сторони захисту спрямовані на нове дослідження та оцінку висновків експертів у цій справі, однак повторний розгляд вказаних обставин суперечить загальним засадам кримінального провадження, передбаченим ч. 1 ст. 7 КПК України. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.
Отже, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, залишеним без змін апеляційним судом, щодо відсутності підстав для перегляду постановлених стосовно ОСОБА_5 судових рішень за нововиявленими обставинами і вважає його обґрунтованим.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень суду першої та апеляційної інстанцій, захисник у касаційній скарзі не навела.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року та Запорізького апеляційного суду від 22 липня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3