Справа № 742/268/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/106/19
Категорія - ч.1 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001730 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта вища, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 96800 грн. матеріальної шкоди, 2000 грн. моральної шкоди та 1214,40 грн. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 27 серпня 2017 року, близько 04.00 год., ОСОБА_10 , знаходячись на вул. Гвардійській у м. Прилуки, неподалік кафе «Шансон», з метою незаконного заволодіння чужим майном, ривком, з шиї ОСОБА_7 , який знаходився в своєму автомобілі марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , відкрито заволодів золотим ланцюжком вагою 88 г, вартістю 96809,80 грн., що належав потерпілому, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю вини його підзахисного. Зазначив, що заяву потерпілий написав лише на одинадцятий день після вчинення щодо нього злочину. Послався, що у кримінальному провадженні не вказано ні час вчинення кримінального правопорушення, ні місце його вчинення. Так, у м. Прилуки взагалі відсутнє кафе під назвою «Шансон», а також маються розбіжності у часі вчинення злочину, яким судом не було надано оцінки. Вказав на недопустимість та неналежність протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки ОСОБА_10 не підпадає під опис особи, яка за словами потерпілого зірвала у нього золотий ланцюг з шиї. Крім того, наявність у потерпілого золотого ланцюжка та його вага підтверджується лише показаннями свідків. Також вказав на визначення неправильної вартості золотого ланцюжка. Послався на вилучення DVD-R диску, під час огляду місця події, з порушенням вимог КПК. Також зазначив, що ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20.07.2017 року було надано дозвіл на проведення негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж мобільних терміналів з абонентським номером НОМЕР_2 , відносно ОСОБА_13 терміном на 60 діб, починаючи з 20.07.2017 року. Згідно протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.10.2017 року під літерою М визначено особу ОСОБА_13 ; під літерою Б особу не ідентифіковано. З протоколу слідує, що спілкується лише дві особи, але насправді цих осіб більше. Органами досудового розслідування не було встановлено осіб, з якими спілкується ОСОБА_13 , не встановлено кому належать номери мобільних телефонів, з якими спілкується ОСОБА_13 , та не була проведена фоноскопічна експертиза голосів цих осіб. Вказав на суперечливість показань потерпілого, оскільки через його пояснення, які різнились між собою, слідчим двічі змінювалась кваліфікація злочину, інкримінованого ОСОБА_10 . Також у даному кримінальному провадженні не було проведено слідчих експериментів за участю як потерпілого, так і обвинуваченого, не було проведено товарознавчу та фоноскопічну експертизи.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 апеляційну скаргу захисника підтримав лише в частині пом`якшення покарання. Свою вину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся. Просив вирок місцевого суду змінити та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, або із застосуванням ст.75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції також просив вирок місцевого суду змінити та призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Вказав, що ОСОБА_10 повністю відшкодував йому завдані збитки, а тому цивільний позов просив залишити без розгляду.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу частково, просили вирок суду змінити та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі або ж із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України; потерпілого ОСОБА_7 та його представника, котрі також просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в суді апеляційної інстанції обвинуваченим та його захисником не оспорювалися.

Разом із тим, доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення; особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, сімейний стан, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, висновок органу пробації; у той же час, не займається суспільно-корисною працею; відсутність обставин, які обтяжують призначене покарання.

Проте, у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_10 свою вину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, повністю відшкодував останньому шкоду, завдану своїми злочинними діями.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, завдані збитки йому повністю відшкодовані, тому просив пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання, а його цивільний позов залишити без розгляду.

Згідно висновку органу пробації, призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, буде доцільним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 , за умови проведення профілактичної роботи.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного місцевим судом покарання з випробуванням з іспитовим строком, що буде достатнім і необхідним для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_10 повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_7 завдані йому збитки, тому у задоволенні цивільного позову останнього слід відмовити.

Відтак, змінена апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду зміні в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Змінену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 матеріальної, моральної шкоди та судових витрат відмовити, у зв`язку з повним їх відшкодуванням.

У решті цей же вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4