Дата документу 26.06.2019 Справа № 333/7451/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/7451/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/189/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 26 червня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя
від 12 березня 2018 року обставини:
24 серпня 2016 року о 07 год. 00 хв., ОСОБА_7 , в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_2 , в ході раптового словесного конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_9 , маючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесного ушкодження та завдання фізичного болю, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, взявши предмет, який має колючо-ріжучу дію, наніс потерпілому не менше восьми ударів в область живота та тулубу, спричинивши останньому згідно з висновком судово-медичної експертизи № 3679 від 13.09.2016 року тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки зліва з пораненням селезінки, лівої частки печінки, зі скупченням крові в черевній порожнині, проникаюче поранення лівої половини грудної клітини з пораненням 9-го ребра по середині пахвової лінії, з пораненням міжреберних судин, з наскрізним пораненням діафрагми і скупченням крові в плевральній порожнині, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечні для життя, в момент заподіяння, а також непроникаючі поранення в області шиї зліва, область лівого плеча, область правої лопатки, в поперекову ділянку зліва, в область грудної клітини праворуч і ліворуч, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Після цього, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, повторно, у процесі лайки, на підставі раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_10 , з метою заподіяння фізичного болю, за допомогою предмету, який має колючо-ріжучу дію, наніс останньому два удари в область тулубу, спричинивши ОСОБА_10 , згідно з висновком судової медичної експертизи № 4811 від 23.12.2016 року непроникаюче колото-різане поранення бокової стінки живота з розвиненням міжм`язового синця черевної стінки, непроникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки, що в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 22 вересня 2017 року приблизно о 02 год. 20 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на порушення недоторканності іншого володіння особи, всупереч законної волі власника, шляхом віджиму металопластикового вікна, незаконно проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , чим порушив право ОСОБА_11 на недоторканість володіння.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя
від 12 березня 2018 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання:
за ч. 1 ст. 162 КК України - 3 роки обмеження волі;
за ч. 1 ст. 121 КК України - 8 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 125 КК України - 2 роки обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суровим призначено остаточне покарання 8 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання з 16 год. 20 хв. 23 січня 2018 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в ред. від 26.11.2015 року) зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення в період з 24.08.2016 року по 20.11.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілих задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 7835,77 гривень та моральну шкоду у сумі 60000 грн..
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 1588,62 гривень та моральну шкоду у сумі 30000 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону Вважає, що судом залишилась поза увагою та обставина, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий ОСОБА_9 , а він і сам під час конфлікту отримав тілесні ушкодження. Вказує, що суд в порушення вимог ч.5 ст.95 КПК України безпідставно посилається на те, що саме ножом було нанесено пошкодження потерпілим, оскільки судовим слідством не встановлено яким саме предметом було нанесено тілесні ушкодження потерпілим. Також зазначає, що докази по справі здобуті з істотним порушенням норм КПК України, до нього було застосовано психологічний тиск, відмовлено у наданні безоплатного адвоката, слідчий експеримент чи експертиза під час досудового розслідування не проводились. Вважає, що суд першої інстанції прийняв до розгляду тільки докази сторони обвинувачення, а стороні захисту було відмовлено у долучені та розгляді доказів на захист обвинуваченого. Просить вирок скасувати і направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, одночасно вказав про те, що не було проведено слідчого експерименту з метою з`ясування обставин спричинення обвинуваченому тілесних ушкоджень, зазначивши, що це єдина підстава для нового судового розгляду.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляцію, сам факт спричинення поранення потерпілим не оспорює, однак зазначає, що захищався і вказує на суворість призначеного покарання..
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на доведеність його вини, належне дослідження доказів судом першої інстанції, вказав на неспроможність доводів обвинуваченого щодо самооборони, просив вирок суду залишити без змін.

Потерпілі та їх представник, будучи належним чином повідомлені до судового засідання не з`явилися, про поважність причин неявки не повідомили, що згідно ч.4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальний правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення щодо спричинення потерпілим тілесних ушкоджень, вказав про визнання вини у нанесенні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, але вважає, що у той момент його здоров`ю також загрожувала небезпека, а тому він перевищив самозахист. Вказав, що він та ОСОБА_9 під час бійки наносили взаємні удари, в подальшому взявши, предмет схожий на скло, почав хаотично ним розмахувати, внаслідок чого зачепив ОСОБА_10 .
Версія ОСОБА_7 в частині пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 162 КК України полягала у тому, що він в приміщення магазину «Діоніс» потрапив випадково, не за власною волею, а через випадково відчинене вікно, до якого він притулився, після чого чекав поліцію.

Наведена позиція обвинуваченого ОСОБА_7 та доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

Зокрема, за інкримінованим епізодом за ч.1 ст. 162 КК України за показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які надані кожним окремо, останні вказали на їх чергуванні 22 вересня 2017 року і отримання вночі сигналу про спрацювання в магазині «Діоніс», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, буд. 21 сигналізації. Приїхавши на виклик, в ході огляду об`єкта було виявлено відкрите вікно та викликано власницю магазину. Після приїзду власниці було встановлено, що вхідні двері зачинені, а тамбурні, які також повинні бути зачиненими відкриті, крім того власниця звернула увагу на те, що деякі речі знаходяться не на своїх місця, зокрема електрообладнання. В одному з приміщень магазину було виявлено ОСОБА_7 , який знаходився в стані сп`янінні.
Наведені покази свідків не протирічать письмовим доказам і не спотворюють дійсності подій 22.09.2017 року. При цьому порушень положення ч.5 ст. 95 КПК України не вбачається, оскільки свідки давали пояснення щодо тих обставин, які вони особисто сприймали.
До того ж і інші досліджені докази, які є у своїй сукупності достатніми та відтворюють обставини даного злочину.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що ОСОБА_11 звернулася до правоохоронних органів із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності невідому особу, яка вночі 22.09.2017 року незаконно проникла до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 та який належить їй на праві власності (м.к.п. 19), що в свою чергу підтверджує факт того, що власниця магазину ОСОБА_11 не надавала дозвіл ОСОБА_7 заходити до приміщення магазину.
Факт перебування та затримання вночі у приміщенні вказаного магазину ОСОБА_7 не спростовується сторонами та узгоджується із наведеними у вироку письмовими доказами.
Протоколом огляду місця події від 22.09.2017 року та фото-таблицею до нього зафіксовані факти розташування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », його вікон та дверей, обстановки у приміщенні, слідів відкриття вікна (а.с. 11-17).
Опираючись на відомості протоколу огляду місця події, беручи до уваги неробочий час особливості розташування вікна та обстановки у приміщенні, наявності на вікні захисних ролетів спростовує версію ОСОБА_7 щодо випадковості потрапляння за вказаних обвинуваченим обставин до приміщенні магазину, оскільки наявність певних перешкод вимагали їх подолання.
Отже, судова колегія, вирішуючи довід апеляційної скарги обвинуваченого з приводу відсутності у нього умислу на проникнення до магазину, зауважує на докладній аргументації мотивів відхилення зазначених тверджень ОСОБА_7 , з чим погоджується і апеляційна інстанція.

Водночас, місцевий суд цілком слушно критично поставився до невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 162 КК України.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений підтвердив позицію щодо висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України, не заперечував факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, але зазначивши про те, що він захищався.
При апеляційному розгляді сторона захисту звертала увагу суду на відсутність у ОСОБА_7 умислу на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень

Натомість, наведені пояснення сторони захисту не відповідають дослідженим доказам.

За показаннями потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що конфлікт ОСОБА_7 з його сім`єю має тривалий характер та почався через його заборону ОСОБА_7 зустрічатись з його донькою ОСОБА_14 . Після зазначеної заборони ОСОБА_7 не дає сім`ї спокійно жити, погрожує, з`являється у дворі будинку в нетверезому стані і кричить, чим заважає сім`ї та їх сусідам, розбив вікна у їх квартирі. Інцидент, який стався 24 серпня 2016 року почався з п`ятої ранку, коли він побачив, як його донька ОСОБА_14 та ОСОБА_10 у дворі будинку спілкуються з ОСОБА_7 . ОСОБА_9 вийшов до них та вказав ОСОБА_7 про те, що він впродовж трьох днів повинен поставити йому нові вікна. Після чого повернувся додому. Близько 7 години ранку почув крики ОСОБА_7 на вулиці. Вийшовши з квартири, ОСОБА_9 побачив ОСОБА_7 вже у під`їзді. ОСОБА_7 одразу почав наносити йому удари якимось гострим предметом. На шум вийшов ОСОБА_10 і ОСОБА_7 наніс і йому поранення у живіт, після чого втік.
Потерпілий ОСОБА_10 надав аналогічні пояснення, вказавши, що події 24 серпня 2016 року почалися з 5 години ранку, коли ОСОБА_7 почав кидати каміння у вікна квартири та кричати. Він та ОСОБА_14 вийшли до обвинуваченого, але той лаявся та агресивно себе поводив, тому ОСОБА_14 повернулась додому та покликала батька. Коли потерпілий ОСОБА_9 вийшов на вулицю між ним та ОСОБА_7 почалась бійка, ОСОБА_10 їх розняв. Після цього інциденту ОСОБА_10 та ОСОБА_14 пішли до дому. ОСОБА_7 ще деякий час сидів у дворі будинку, а потом пішов. О 7.00 год. ОСОБА_7 повернувся та знов почав кидати каміння у вікна та кричав. ОСОБА_9 вирішив піти до сусіда за допомогою. Через деякий час стало чутно крики та стуки. Він ( ОСОБА_10 ) вийшов у тамбур, але його відштовхнули до стіни. У цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 була сутичка, при цьому у останнього в руці була металева річ - заточка з колючо-ріжучою частиною приблизно 4 см. довжиною, якою він наносив удари ОСОБА_9 у спину, шию, ребра. ОСОБА_10 почав відштовхувати ОСОБА_7 від ОСОБА_9 , в результаті чого ОСОБА_7 наніс і йому два удари заточкою у живіт та втік.
Покази потерпілих є послідовними та незмінними, повністю узгоджуються з іншими доказами: показаннями свідків,протоколами слідчих дій, висновками експертиз, а тому об`єктивно відображають обставини вчинення злочинів.

Саме через це відсутні підстави вважати показання потерпілих такими, що не відповідають дійсності.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , допитані кожна окремо, підтвердили обставини злочинів, вчинених ОСОБА_7 , що мали місце 24.08.2016 року, починаючи з 05 години ранку, коли ОСОБА_7 прийшов до двору їхнього будинку, кричав, кидав каміння у вікна та після спілкування із обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_14 отримали від дій ОСОБА_7 ножові поранення.
Допитаний свідок ОСОБА_16 - сусід ОСОБА_17 пояснив про періодичність приходу до двору будинку обвинуваченого, вказав на неодноразові виклики поліції через галас ОСОБА_7 та залишення останнім двору до приїзду патрульного автомобіля. Щодо обставин 24 серпня 2016 року свідок пояснив, що ОСОБА_7 кричав на вулиці з 5 годині ранку і був дуже агресивно налаштований. Почувши, що ОСОБА_7 проник до під`їзду, він одягнувся, взяв скотч та пішов на шум. ОСОБА_7 в під`їзді вже не було. На сходовому майданчику побачив плями крові, розкидані речі. У тамбурі, ближче до дверей квартири напівсидів ОСОБА_10 , з квартири вийшов ОСОБА_9 , він був весь у крові та тримався за шию. ОСОБА_7 вже не було.
Наявні показання потерпілих, свідків вказують на триваючі неприязні відносини ОСОБА_7 до сім`ї потерпілих, а кількість нанесених обвинуваченим потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень гострим предметом, за відсутності будь-яких об`єктивних даних щодо ініціювання та незаконності дій з боку потерпілих вказують на умисел спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Висновки суду також відповідають висновкам судово-медичної експертизи № 3680 Д від 02.02.2016 року, згідно до якого виявленні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворились не менше ніж від 8 травматичних впливів (т.1 а.п 109-113), та судово-медичної експертизи № 3603 Д від 02.02.2016 року, згідно до якого виявленні у ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворились не менше ніж від 2 травматичних впливів (т.1 а.п 117-118).

Проведеною судово-медичною експертизою № 3769 від 02.02.2016 року, відповідаючи на поставлені питання, надано висновок, що у наявне у ОСОБА_9 проникаюче поранення передньої черевної стінки зліва з пораненням селезінки, призвело до подальшої необхідності виконання хірургічного втручання (видалення селезінки), поранення лівої частки печінки, зі скупченням крові в черевній порожнині та кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, в момент заподіяння (т.1 а.п. 103-107).
За висновком судово-медичної експертизи № 4811 від 08.12.2016 року виявлене у ОСОБА_10 непроникаюче колото-різане поранення бічної стінки живота з розвитком міжм`язової гематоми черевної стінки, непроникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я (т.1 а.п. 204-205).

Місцевий суд надав ґрунтовну оцінку і іншим письмовим доказам, що відображена у оскаржуваному вироку, які слугують підтвердженням правильності висновків суду.

Перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №5373 від 24.08.2016 року (т.1 а.п 201).

Судово-медичні експертизи № 3769 та № 4811 містять також висновок, що виявлені у потерпілих тілесні ушкодження виникли від дій предмету з колюче-ріжучою дією, що повністю відповідає вставленим судом фактичним обставинам справи щодо властивостей предмету, за допомогою якого обвинуваченим спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та не протирічать поясненням потерпілих в цій частині.
При цьому, відповідаючи на доводи апеляції, колегія суддів звертає увагу на змістовну частину вироку щодо фактичних обставин справи, яка не містить посилання суду на застосування ОСОБА_7 по відношенню до потерпілих саме ножа, що спростовує такі доводи сторони захисту.
Таким чином, доводи обвинуваченого щодо відсутності у обвинуваченого умислу на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень спростовуються тривалістю цілеспрямованого переслідування обвинуваченим ОСОБА_7 сім`ю потерпілих, наявність у останнього предмету з колюче-ріжучою дією,який він приніс із собою, та кількістю нанесених поранень потерпілим.

Отже об`єктивні обставини справи засвідчують спрямованість умислу обвинуваченого на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого з приводу його дій у стані оборони від протиправних, насильницьких дій потерпілих також були перевірені місцевим судом і їм була надана ґрунтовна оцінка.

Так, агресивна поведінка ОСОБА_7 , перебування його у стані алкогольного сп`яніння, спровокування ним конфлікту та намагання потерпілих вмовляннями заспокоїти обвинуваченого, відсутність у потерпілих будь-яких предметів для нанесення ударів та, навпаки наявність у обвинуваченого предмету з колючо-ріжучою дією свідчать про відсутність реальної загрози життю обвинуваченого.

Наявність у обвинуваченого легких тілесних ушкоджень, на чому наголошує ОСОБА_7 , отримані внаслідок недовготривалої обопільної бійки між обвинуваченим та ОСОБА_9 , що жодним чином не впливає на висновок суду, оскільки було відсутнє таке посягання з боку потерпілих, як обов`язкове при необхідній обороні.

Означені ОСОБА_7 доводи щодо не проведення слідчого експерименту не мають суттєвого значення та в свою чергу не впливають на висновок суду щодо наявності вини обвинуваченого в скоєному, оскільки обвинувачений не заперечує самого факту конфлікту з потерпілими та отримання ними від його дій поранень.

Зібрані слідством та досліджені судом докази в частині висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК Україниу своїй сукупності є достатніми для прийняття процесуального рішення і свідчать на користь правильності висновків районного суду.

Доводи обвинуваченого щодо проведення досудового слідства з істотними порушення нічим не підтвердженні.

Стосовно тверджень обвинуваченого щодо не проведення експертиз, то судова колегія розцінює їх неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Також слід визнати непереконливими доводи обвинуваченого щодо порушення його права на захист, оскільки під час проведення слідчих дій завжди залучалися захисники, зокрема і для проведення окремої процесуальної дії, що відповідає вимогам ст.ст. 49, 53 КПК України.

Здійснення психологічного впливу з боку працівників поліції сторона захисту пов`язує із порушенням його права на захист через незалучення захисника за рахунок держави. Натомість, це твердження спростовується протоколами слідчих дій, проведення яких відбувалося за участю захисників.

Перелічені у вироку і досліджені судом першої інстанції докази, які є послідовними, логічно поєднуються один з одним, у своїй сукупності відтворюють події інкримінованих злочинів, що вказує на відсутність підстав піддавати сумніву їхню достовірність та переконують суд в правильності висновку районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суди при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Колегія суддів звертає увагу, що сторона захисту, висуваючи при апеляційному розгляді вимогу щодо скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, не наводить визначених ст. 415 КПК України підстав для такого рішення, які є вичерпними. Судовою колегія перевірено судове рішення на предмет наявності безумовних підстав для скасування вироку і призначення нового судового розгляду, їх наявність не встановлена.

Єдина підстава для скасування вироку з призначення нового судового розгляду, за думкою адвоката, на що акцентована увага і при апеляційному розгляді у виді не проведення слідчого експерименту на предмет встановлення тілесних ушкоджень, спричинених обвинуваченому, з огляду на вимоги ст. ст. 412, 415 КПК України, не є чітко визначеною підставою для такого рішення. Доводи сторони захисту щодо не проведення слідчого експерименту на означений предмет судовою колегією проаналізовані вище.

З цього приводу слід додати, що розгляд провадження здійснений місцевим судом у відповідності до вимог ст. 337 КПК України у межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та стосовно цієї особи.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України призначив необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Разом з цим, колегія суддів, згідно ч.2 ст. 404 КПК України зауважує, що оскаржуваним вироком обвинуваченому зарахований період його попереднього ув`язнення з 24 серпня 2016 року по 20 листопада 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Натомість, у випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Так, за матеріалами кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення до 20 червня 2017 року, що передбачає застосування положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції, визначеній Законом України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» на весь період перебування обвинуваченого під вартою до набрання вироком законної сили, що потребує дозарахування строку з 23 січня 2018 року по 26 червня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29 серпня 2018 року.

Таким чином, скільки по кримінальному провадженню має місце неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції не вирішує питання, якими би погіршувалося правове становище обвинуваченого, тому на підставі положень п.2 ч.1 ст. 407, п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині застосування положень ч.5 ст. 72 КК України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України змінити.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23 січня 2018 року по 26 червня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4