Справа № 572/2147/19
Провадження № 1-кс/572/769/19
УХВАЛА
22 липня 2019 року м. Сарни
Слідчий суддя Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши клопотання прокурора Сарненської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні за №0000688 від 12.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування СВ Сарненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненської області здійснюється досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000688 від 12.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.
Прокурор Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернулася з клопотанням до Сарненського районного суду Рівненської області про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , з датою реєстрації 09.02.2019 року, який виданий на громадянина ОСОБА_4 та легковий автомобіль «Mitsubishi Carisma», д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 перебуває у власності ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 .
Відповідно до клопотання, 12.07.2019р. о 20 год.00 хв. працівники патрульної поліції, зупинили автомобіль марки «Mercedes-Benz» (вантажний бортовий), державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 . В кузові даного автомобіля ОСОБА_5 перевозив легковий «Mitsubishi Carisma», д.н.з. НОМЕР_2 , під час перевірки якого по базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, встановлено два страхові полюси іноземних транспортних засобів та виявлено невідповідність автомобіля VIN-номеру, що свідчить про можливе вчинення кримінального правопорушення. Автомобіль визнано речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 12.07.2019 та вилучено на штрафний майданчик Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області.
Прокурор в судове засідання не з`явився, письмовою заявою клопотання підтримала, просила провести розгляд справи у її відсутності.
Володілець майна в судове засідання не викликався.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Проте, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що вилучений автомобіль відповідає критеріям ст. 98 КПК України, прокурор не навів доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню у разі не накладення арешту на автомобіль, стосовно якого будь-які процесуальні дії не проводяться.
Крім цього, слідчий суддя враховує відсутність підозри будь-якій особі, а також факт того, що автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами та вилучено на штрафний майданчик Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, що гарантує збереження його, як речового доказу.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, слідчий суддя, враховуючи викладене, зважаючи на те, що прокурором не доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
В задоволені клопотання прокурора Сарненської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні за №0000688 від 12.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України - відмовити.
Копію ухвали надіслати заінтересованим особам.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя