Справа № 297/92/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

27.08.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/564/19, за апеляційною скаргою, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ :

вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2019 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, із середньою освітою, неодружена, непрацююча, раніше не судима,

визнана винною і їй призначено покарання: за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень; за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченій ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
Речовий доказ: особову справу на призначення та виплату державної соціальної допомоги на дітей одинокій матері громадянці ОСОБА_6 , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження - повернуто управлінню соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

30 листопада 2017 року ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні відділу грошових виплат та компенсацій РУСЗН Берегівської РДА, розташованої в місті Берегово, по вулиці Мукачівська, 3, умисно внесла неправдиву інформацію в офіційний документ, який став підставою для призначення соціальної допомоги одинокій матері заяву від 30 листопада 2017 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 96 від 22.02.2012, про те, що вона не проживає з особою, від якої народила дитину, хоча фактично з кінця 2017 року по теперішній час проживає з батьком свого сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі та протягом вказаного періоду вела з ним спільне господарство. Внаслідок скоєних дій ОСОБА_6 за період із 01.01.2018 по 30.04.2018 була незаконно нарахована та виплачена державна соціальна допомога на дітей одинокій матері у сумі 5876,68 грн.
Продовжуючи свій злочинний намір, 18 жовтня 2018 року ОСОБА_6 повторно подала до управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації, яке розташоване в місті Берегово по вулиці Мукачівська, 3, документи на право отримання державної соціальної допомоги на дітей одинокій матері, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», де в заяві на призначення допомоги умисно, з метою отримання вказаної соціальної допомоги, повторно, внесла завідомо неправдиві відомості щодо її спільного проживання з особою, від якої має дитину та з якою веде спільне господарство. Внаслідок скоєних дій ОСОБА_6 за період із 01.10.2018 по 30.11.2018 була незаконно нарахована та виплачена державна соціальна допомога на дітей одинокій матері в сумі 3106,34 грн..
Таким чином, у період із 01.01.2018 по 30.11.2018 ОСОБА_6 в порушення абзацу 4 ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері, чим спричинила державі в особі управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації матеріальну шкоду на загальну суму 8983,02 грн..
Крім цього, 30 листопада 2017 року, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні відділу грошових виплат та компенсацій РУСЗН Берегівської РДА, розташованої в місті Берегово, по вулиці Мукачівська, 3, умисно внесла неправдиву інформацію в офіційний документ, який став підставою для призначення соціальної допомоги одинокій матері заяву від 30 листопада 2017 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 96 від 22.02.2012, про те, що вона не проживає з особою, від якої народила дитину, хоча фактично з початку 2018 року по теперішній час проживає з батьком свого сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі та протягом вказаного періоду вела з ним спільне господарство та виховувала дитину.
18 листопада 2018 року, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні відділу грошових виплат та компенсацій РУСЗН Берегівської РДА, розташованої в місті Берегово, по вулиці Мукачівська, 3, умисно внесла неправдиву інформацію в офіційний документ, який став підставою для призначення соціальної допомоги одинокій матері заяву від 18.11.2018 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 96 від 22.02.2012, про те, що не проживає з особою, від якої народила дитину, хоча фактично з кінця 2017 року по теперішній час проживає з батьком свого сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі та протягом вказаного періоду вела з ним спільне господарство та виховувала дитину.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 та ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, заступник прокурора Закарпатської області вказує на те, що вирок є незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, суд першої інстанції не врахував те, що як санкціями статей, за якими ОСОБА_6 визнана винною, так і ст. 53 КК України передбачений єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподаткований мінімум доходів громадян. Просить вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінити та вважати ОСОБА_6 засудженою: за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень; за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 35 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченій ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу; захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 та представника Управління соціального захисту населення Бергівської районної державної адміністрації, неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, апеляційний суд враховує те, що про час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, заяв про відкладення судового засідання на інший день та відомостей про поважність причин їх неявки не подавали, а також те, що 15.08.2019 з Управління СЗН Берегівської РДА надійшла заява про розгляд кримінального провадження без їх участі, і що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої.
Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, у тому числі висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 та ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, а також призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються, визнаються належним чином вмотивованими, такими, що узгоджуються з вимогами закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
При цьому, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження суд, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченої.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги про незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання у виді штрафу, заслуговують на увагу з огляду на таке.
Так, норми ст. 65 КК зобов`язують суд призначати покарання як у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, так і відповідно до положень загальної частини КК та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У санкціях статей (санкціях частин статей) Особливої частини КК покарання у виді штрафу встановлено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. Зокрема, санкція ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу передбачає у розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі - н. м. д. г.), ч. 1 ст. 358 КК України до 1000 н. м. д. г., ч. 4 ст. 358 КК України до 50 н. м. д. г..
Статтею 53 КК України визначено поняття та правила застосування покарання у виді штрафу. Зокрема, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 до 50000 н. м. д. г., якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положення ч. 5 цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Згідно з «Перехідними положеннями» Податкового кодексу (п.5 підрозділу 1 розд. ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд. IV цього кодексу для відповідного року.
Однак, як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції, прийшовши до висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді штрафу та призначивши його в розмірі в твердій грошовій сумі, не врахував наведених вище положень, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу, відповідно до ст. 409 КПК України, є підставою для зміни апеляційним судом вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у частині призначення покарання шляхом постановлення відповідно до ст. 407 цього Кодексу ухвали, якою ОСОБА_6 слід вважати засудженою за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень, за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 35 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
За таких обставин, апеляційна скарга заступника прокурора Закарпатської області підлягає задоволенню.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує і те, що таке не суперечить вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, у тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність, не погіршує становище обвинуваченої ОСОБА_6 й не призводить до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні, а також узгоджується з позицією Верхованого Суду України, викладеною в постанові від 01.10.2015 у справі № 5-154кс15 за заявою заступника Генерального прокурора про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5.06.2015.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2019 року у частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженою: за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень; за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 35 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - до остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: