03.07.2019

Провадження № 1-кп/522/1113/19
УХВАЛА
03 липня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідань ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 ,
представника ОСОБА_5 захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
власника майна: ОСОБА_7 ,
захисників - адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого: ОСОБА_3 , -
До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 в скоєнні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
31 серпня 2018 року по зазначеному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.
Так, заявник не погоджується з рішенням про накладення арешту на речі, які не належать обвинуваченому ОСОБА_3 , які не є предметом кримінального правопорушення, категорично не погоджується ОСОБА_7 та вважає рішення щодо накладення арешту необґрунтованим, немотивованим, таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства та підлягає скасуванню.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання власника майна ОСОБА_7 , посилаючись на те, що воно є передчасним.
ОСОБА_7 підтримав подане ним клопотання.
Обвинувачений та його захисник не заперечувалт проти задоволення клопотання.
Розглянувши клопотання власника майна ОСОБА_7 , вивчивши надані суду матеріали, вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, та інших учасників процесу, суд приходить до наступного:
У відповідності до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Цією ж нормою КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого їх захисника и законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
27 березня 2018 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, яке вилучено у ході проведення огляду місця події 16.03.2018 службового кабінету начальника управління по роботі з іноземцями та особами без громадянства ГУ ДМС в Одеській області ОСОБА_3 , розміщений на першому поверсі адміністративної будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі на грошові кошти.
Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
За вимогою ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вилучені речі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки: не є підшуканими, не зберегли на собі будь-які сліди; не призначались для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення; не є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; не одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та не є доходом, одержаним від нього.
Таким чином, вказані кошти не є безпосереднім предметом кримінального правопорушення та не зберегли жодних відомостей, які могли б бути використані в якості доказу по кримінальному провадженню.
Також, суд погоджується з твердженням заявника про те, що вилучені речі (грошові кошти в розмірі 7000 сім тисяч доларів США, вилучені в ОСОБА_3 ) не мають відношення до обставин, що розслідувались органом досудового розслідування та належать ОСОБА_7 , що також підтверджується власноручною розпискою ОСОБА_3 , згідно якої останній отримав для передачі матері грошові кошти в розмірі 7000 сім тисяч доларів та не заперечується останнім.
При цьому, жодного процесуального статусу заявник, як власник майна, у кримінальному провадженні - не має.
Аналіз наданих до суду матеріалів та встановлених судом обставин дозволяє прийти висновку про безпідставність подальшого застосування арешту на майно, так арешт, в даному випадку порушуватиме конституційні права власника майна на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю.
Крім того, в рамках вказаного кримінального провадження слідчими органами був проведений вичерпний перелік слідчих дій, досудове розслідування по ньому завершено, наразі триває судовий розгляд обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, та на момент розгляду в подальшому застосування цього заходу потреба відпала, оскільки відпала реальна загроза зміни або знищення слідів інформації, яка перебувала на вказаному майні.
З огляду на приписи п.18 ч.1 ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Крім того, відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що подане ОСОБА_7 клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 318-380 КПК Країни, суд, -
Клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2018 (справа №522/4491/18, провадження №1-кс/522/5244/18) на грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, вилучені під час затримання ОСОБА_3 та повернути майно належне власнику ОСОБА_7 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: