Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1237/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 05 липня 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:

На розгляді Баранівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження № 0000319. Обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою суду від 10 травня 2019 року продовжено строк тримання під вартою по 08 липня 2019 року включно.

В судовому засіданні 05 липня 2019 року прокурор ОСОБА_9 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, так як підстави, які були такими для взяття під варту обвинуваченого та в подальшому продовження строку тримання, на даний час не відпали.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник - адвокат ОСОБА_10 заперечили щодо задоволення поданого прокурором клопотання , обвинувачений подав до суду клопотання про зміну обраного щодо нього запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке підтримав його захисник - адвокат ОСОБА_10 , посилаються на хворобу та необхідність лікування, яке йому не може бути надане у умовах медичної частини установи, де він утримується під вартою.

Прокурор заперечив щодо задоволення поданого клопотання обвинуваченого із-за відсутності для цього передбачених підстав.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 05 липня 2019 року клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 02 вересня 2019 року включно .Відмовлено обвинуваченому ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить замінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, у зв`язку з тим, що він є інвалідом, потребує лікування у цивільній лікарні та оперативного втручання, а в СІЗО він не може отримати належного лікування. Вказує, що йому необхідно робити операцію, оскільки після попереднього оперативного втручання йде запальний процес, в умовах СІЗО навіть не має змоги самостійно себе обслужити, що принижує його та порушує його права згідно практики Європейського Суду. Стверджує, що не буде перешкоджати судовому розгляду провадження та чинити тиск на свідків, оскільки із самого початку співпрацював із слідством та судом. Зазначає, що він одружений, має на утриманні четверо малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, та вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 обвинувачується у особливо тяжкому злочині та враховуючи суспільну небезпечність вчиненого злочину те, що запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під варту, які були на час його застосування та подальшого продовження не відпали, незважаючи на наявність скарг обвинуваченого на його стан здоров`я, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого. Та оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України щодо ОСОБА_7 спливає, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що ризики переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню та вплив на потерпілого та свідків не зменшилися, тому немає підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу, виходячи також із необхідності забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні та в судовому засіданні, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення враховуючи також те, що злочин в якому він обвинувачується вчинив в період звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою та про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого про заміну запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки така зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Те, що обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей заслуговують на увагу колегії суддів, проте враховуючи всі обставини провадження не можуть бути безумовними підставами для зміни запобіжного заходу на домашній арешт та не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

Доводи ОСОБА_7 щодо необхідності у лікуванні його за межами слідчого ізолятора є надуманими, оскільки такі скарги обвинуваченого на стан здоров`я не підтверджується висновками лікарів, зокрема на запит суду першої інстанції, Житомирською міською медичною частиною філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області» надано інформацію, що обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом 3 групи з 16.01.2017 року безстроково та має задовільний стан здоров`я. На момент розгляду провадження апеляційним судом в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та заміни запобіжного заходу на більш м`який, зокрема у вигляді домашнього арешту, на думку апеляційного суду, відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне з урахуванням таких заяв обвинуваченого щодо стану його здоров`я, на підставі ч.1 ст.206 КПК України, доручити процесуальному прокурору в даному кримінальному провадженні перевірку заяв обвинуваченого щодо погіршення стану його здоров`я та необхідності надання йому відповідної та достатньої медичної допомоги.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 05 липня 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 02 вересня 2019 (включно), без змін.

В порядку ст. 206 КПК України зобов`язати процесуального прокурора здійснити заходи для перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо погіршення стану його здоров`я та необхідності надання йому відповідної та достатньої медичної допомоги.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: