Номер провадження: 11-сс/813/1734/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2019 р. про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0005312 від 16.08.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин 1-ої інстанції судом.

Зазначеною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання директора ТОВ «Софт-Макс» ОСОБА_7 про накладення арешту на транспортні засоби, шляхом встановлення заборони будь-яким особам будь-яким чином розпоряджатися майном з його використанням у кримінальному провадженні №0005312 від 16.08.2013 р., в тому числі на автомобіль «Toyota Aurion», кузов № НОМЕР_1 по вантажній митній декларації №511000106/7/017573 від 29.10.2007р.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя, посилався на те, що СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0005312 від 16.08.2013р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом заволодіння невстановленими особами шляхом обману та зловживання довірою майном, належними в тому числі ТОВ «Софт-Макс», а саме легковими автомобілями іноземного виробництва, а також правовстановлюючими документами на вказані автомобілі.
З огляду на що, слідчий суддя вважав, що зазначений транспортний засіб є об`єктом кримінального правопорушення, та з метою збереження майна, наклав арешт із забороною відчуження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_6 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню з таких підстав:

1) арештований автомобіль є його власністю з 2016 року;

2) слідчий суддя не перевірив точний час подання клопотання про арешт майна шляхом дослідження журналу реєстрації у журналі вхідної кореспонденції;

3) слідчим суддею не додержані строки та не було належним чином викликано власника майна;

4) транспортний засіб «Toyota Aurion» з 2008 року змінило вже не одного власника, був у кредиті «Надра Банк» та жодним чином з часу відкриття кримінального провадження, а саме з 16.08.2013 р. не перешкоджав його здійсненню;

5) в клопотанні слідчого, а також в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретні відомості, сліди містить автомобіль, а також яким чином вказане майно може бути використане як знаряддя вчинення злочину та не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.

Посилаючись на наведені доводи, власник майна просить скасувати ухвалу слідчого судді та зняти арешт з майна, а також розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

В судове засідання апеляційного суду власник майна ОСОБА_6 та прокурор не з`явились, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце судового розгляду, про причини неприбуття не повідомили та жодних клопотань до суду не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності учасників провадження та фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів провадження, директор ТОВ «Софт-Макс» ОСОБА_7 20.06.2019 р. звернулась до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, зокрема, на ряд автомобілів, сере яких автомобіль марки «Toyota Aurion», кузов № НОМЕР_2 (а.с. 1-2).
Клопотання мотивовано тим, що в провадженні СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0005312 від 16.08.2013 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України у зв`язку із заволодінням майном товариства за наступних обставин: ТОВ «Софт-Макс» в 2007 р. ввезло на територію України ряд транспортних засобів по вантажних митних деклараціях, серед яких також був вищезгаданий автомобіль марки «Toyota Aurion», ввезений по митній декларації №511000106/7/018116 від 01.11.2007 р., а у жовтні 2008 р. при проведенні інвентаризації підприємством була встановлена недостача певних автомобілів, зокрема, й вищезгаданого автомобіля. В органах ДАІ транспортні засоби зареєстровані на третіх осіб, а покупці зареєстрували автомобілі на підставі вантажних митних декларацій, що належить ТОВ «Софт-Макс» та підроблених актів прийому-передачі між ТОВ «Софт-Макс» та його дилером ТОВ «УкрСпецТрейдКоорпорейшн», при цьому, з власником автомобілів покупці не розрахувались.
На підтвердження своїх доводів директором ТОВ «Софт-Макс» були надані наступні документальні докази:
- акт інвентаризації, проведений комісією ТОВ «Софт-Макс» в період часу з 01.10.2008 р. по 02.10.2008 р., відповідно до якого на підприємстві було виявлено фактичну недостачу 22 транспортних засобів, серед яких також автомобіль «Toyota Aurion», кузов № НОМЕР_2 (а.с. 50);
- висновок почеркознавчої експертизи №14392/02 від 12.11.2010 р. із додатками, відповідно до якого підписи в актах прийому-передачі транспортних засобів від імені директора ТОВ «Софт-Макс» ОСОБА_8 , зокрема, в акті прийому-передачі автомобіля «Toyota Aurion» кузов № НОМЕР_2 від 31.01.2008 р., виконані не самою ОСОБА_8 , а іншою особою зі спробою підробки її підпису (а.с. 3-49);
- копії цивільних позовів ТОВ «Софт-Макс» до набувачів недостаючих транспортних засобів (а.с. 53-90).
Окрім того, постановою слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 ОСОБА_10 була визнана представником цивільного позивача ТОВ «Софт-Макс» в кримінальному провадженні №№0005312 від 16.08.2013 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 52).

За таких обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення клопотання цивільного позивача ТОВ «Софт-Макс» та накладення арешту на транспортні засоби відповідно до переліку в резолютивній частині оскаржуваної ухвали, серед яких є також автомобіль «Toyota Aurion», кузов № НОМЕР_2 , оскільки є достатні підстави вважати, що зазначені транспортні засоби буди здобуті в результаті вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та в зазначеному провадженні є речовими доказами.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги власника майна ОСОБА_6 та скасування законної й обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись статтями 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2019 р. про накладення арешту на майно відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, шляхом встановлення заборони будь-яким особам будь-яким чином розпоряджатися майном з його використанням в кримінальному провадженні №0005312 від 16.08.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4