В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальне провадження № 0002910 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше не судимого

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Згідно пред`явленого ОСОБА_4 , органом досудового розслідування обвинувачення, він, 08.05.2016 року близько 00.30 год. перебуваючи по вул. Привокзальна, 15 в м. Рівне, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , під приводом зателефонувати, заволодів мобільним телефоном марки «Lenovo А 6000» вартістю 2612,31 гривень та зник з ним з місця події, завдавши потерпілому майнової шкоди у вищевказаному розмірі.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Обвинувачений винуватим в інкримінованому йому злочині себе не визнав, дав показання, що 08.05.2016 року він працював водієм таксі та стояв на вул. Соборна біля пам`ятника Марії Несвицькій. Пасажирів не було і він вийшов з машини та розмовляв з іншими таксистами, після 12 години ночі до нього підійшов мало знайомий йому на ім`я ОСОБА_8 та попросив здати мобільний телефон в ломбард, оскільки сам не міг цього зробити через те, що не мав при собі паспорта. Він погодився і на свій паспорт здав телефон у ломбард. На залізничному вокзалі в м. Рівне в ніч з 07.05. на 08.05.2016 року він не був, потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 ніколи раніше не бачив. Жодних шахрайських дій по відношенню до потерпілого не вчиняв. Крім того, повідомив, що часто користується послугами ломбардів, оскільки там можна недорого купити непогані речі. Під час досудового розслідування повідомляв слідчого про те, що може показати особу, яка запропонувала йому здати телефон у ломбард та просив слідчого провести з потерпілим безпосереднє впізнання особи. Обвинувачення по відношенню до нього вважає сфальсифікованим. Просив виправдати його у пред`явленому обвинуваченні.

Положеннями ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно частини 2 даної норми доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.

Нормою ст. 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В обґрунтування доведеності обвинувачення прокурор посилається на показання, допитаних в судовому засіданні, потерпілого та свідків, та докази, які вважав за необхідне подати прокурор, і які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені та перевірені, а саме:

протокол пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_6 від 01.08.2016 року, яким зафіксовано впізнання потерпілим ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка шахрайським способом заволоділа мобільним телефоном;

протокол пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_9 від 01.08.2016 року, яким зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка шахрайським способом заволоділа мобільним телефоном ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 надав показання, що він повертався на військову службу з відпустки, із ОСОБА_9 . Приїхавши 07.05.2016 року на залізничний вокзал м. Рівне вирішили розвіятись та випити алкогольних напоїв, оскільки мали на те час. Їх поїзд відправлявся із залізничної станції м. Здолбунів в ночі 08.05.2016 року. Після 22 години 07 травня 2016 року неподалік залізничного вокзалу у Рівному розпивали спиртне. До них приєдналося двох невідомих їм людей, які теж розпивали з ними алкогольні напої. Близько 00.30 год. 08 травня 2016 року виникла потреба викликати таксі, щоб поїхати на залізничну станцію м. Здолбунів, один з невідомих йому осіб попросив телефон щоб викликати таксі. Після приїзду таксі він з ОСОБА_10 сіли в нього, щоб їхати в м. Здолбунів, тоді виявив відсутність телефону, оскільки мобільний телефон йому не повернули. В момент коли приїхало таксі невідома йому особа, якій він передав телефон зникла. Він зателефонував у поліцію і повідомив, що невідома йому особа шахрайським способом заволоділа його мобільним телефоном.

Незважаючи на те, що він був випивший і було темно, запам`ятав риси особи, яка заволоділа його телефоном, але не дуже добре. Під час проведення слідчої дії, впізнання особи по фотознімкам, був присутній він та ОСОБА_9 інших осіб він не пам`ятає, йому було пред`явлено 3-4 чорно-білі фотографії, впізнав особу по кольору волосся, залисинам, контурам обличчя. Перед засіданням суду, коли він перший раз побачив ОСОБА_4 в нього закрались сумніви стосовно правильності впізнання. Вказав що та особа, яка заволоділа мобільним телефоном та ОСОБА_4 є різними людьми, оскільки особа, яка заволоділа мобільним телефоном була значно нижча на зріст та молодша, їй було до 30 років. Він невпевнений, що саме ОСОБА_4 заволодів його мобільним телефоном.

Свідок ОСОБА_9 надав показання, згідно яких він разом з потерпілим перебуваючи на залізничному вокзалі в м. Рівне взяли квитки на потяг, який мав відправлятись з м. Здолбунів. Після 22 години, 07 травня 2016 року, неподалік залізничного вокзалу у м. Рівне розпивали з потерпілим спиртне. До них приєдналося двох невідомих їм людей, які теж розпивали з ними алкогольні напої. Близько 00.30 год. 08 травня 2016 року виникла потреба викликати таксі, щоб поїхати в м. Здолбунів на поїзд, один з невідомих йому осіб попросив телефон у ОСОБА_6 , щоб викликати таксі. Після приїзду таксі він з ОСОБА_6 сіли в нього, щоб їхати в м. Здолбунів, почали шукати мобільний телефон та виявили, що його ОСОБА_6 не повернули. Після вживання алкогольний напоїв він був випившим, але запам`ятав риси особи, яка заволоділа телефоном ОСОБА_6 , але не дуже добре. Під час проведення слідчої дії, впізнання особи по фотознімкам, був присутній він та ОСОБА_6 інших осіб він не пам`ятає, йому було пред`явлено 3-4 чорно-білі фотографії, чи ксерокопії фотографій, впізнав особу по кольору волосся, залисинам, контурам обличчя. Перед засіданням суду, коли перший раз побачив ОСОБА_4 в нього закрались сумніви, що особа, яка заволоділа мобільним телефоном та ОСОБА_4 є однією людиною, оскільки особа, яка заволоділа мобільним телефоном була значно нижча на зріст та молодша, їй було приблизно 30 років. Він невпевнений, що саме ОСОБА_4 заволодів мобільним телефоном ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 дала суду показання, згідно яких вона здійснювала слідчі дії у кримінальному провадженні: допит потерпілого та свідка ОСОБА_9 . Зазначила, що потерпілий впізнав особу обвинуваченого на одному з фотознімків. Свідок також впізнав особу обвинуваченого по фотознімках за рисами обличчя у присутності понятих. Вказала, що понятий ОСОБА_12 є її рідним братом.

Свідок ОСОБА_12 дав показання згідно яких він в той день зайшов до сестри ОСОБА_11 , коли мало проводитися впізнання. Підтверджує, що був понятим та сам факт впізнання, проте не пам`ятає кого впізнав потерпілий і за якими рисами. Зазначив, що також понятою була ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_13 дала показання, згідно яких її чоловік працює в поліції на вулиці Пушкіна і коли вона проходила цією вулицею її запросили бути понятою. Слідча ОСОБА_11 сказала їй, що відбулася крадіжка телефону. Пред`являлося чотири фотографії для впізнання особи. Після того як впізнання відбулося, вона підписала документ і пішла. Зазначила, що ОСОБА_12 також був присутнім при впізнанні.

Свідок ОСОБА_14 дав суду показання, згідно яких зазначив, що знає слідчу ОСОБА_11 в лице. В той день зайшов до поліції та його запросили бути понятим. До слідчої в кабінет зайшов молодий хлопець та впізнав особу по фото. Зазначив, що йому сказали, що впізнавали особу, яка вкрала телефон. Протокол підписав після проведення впізнання. Впізнання проводилося за чорно-білими ксерокопіями фотографій.

Свідок ОСОБА_15 дав показання згідно яких працює електриком у міському відділі поліції. В той день в коридорі замінював лампи і його запросили бути понятим. В кабінеті дивилися якісь фотографії. Зазначив, що йому не відомо про зміст фотографій і кого впізнавали та не пам`ятає скільки протоколів підписав, оскільки його часто залучають понятим під час проведення слідчих дій слідчими.

Таким чином, судом встановлено, що під час допиту в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_9 , не змогли впізнати в ОСОБА_4 особу, яка в ніч о 00.30 годин 08.05.2016 року заволоділа шахрайським способом мобільним телефоном ОСОБА_6 і вказали, що то була інша особа.

Крім того, судом встановлено, що під час пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам для потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , яке оформлене протоколами пред`явлення особи для впізнання від 01.08.2016 року, слідча, яка проводила слідчу дію залучала, як понятих працівника, який працює в міському відділі поліції електриком, свого брата та дружину працівника поліції. Свідок ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_6 вказали, що фотографії були чорно-білі і вони не можуть пригадати чи були поняті під час впізнання, а свідок ОСОБА_14 вказав, що впізнання проводилося за чорно-білими ксерокопіями фотографій.

Згідно п. 7 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Таким чином, суд вважає, що слідча дія, пред`явлення особи для впізнання оформлена протоколами пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_9 та потерпілому ОСОБА_6 від 01.08.2016 року проведена органом досудового слідства з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, оскільки в суду наявні обґрунтовані сумніви стосовно неупередженості залучених понятих та об`єктивності показів, які вони дали в судовому засіданні.

Отже, протокол пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_9 від 01.08.2016 року та протокол пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_6 від 01.08.2016 року, в силу ст. ст. 85, 86 КПК України, є неналежними та недопустимими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на прокурора.

Проте, стороною обвинувачення не надано жодного допустимого та достатнього доказу на обґрунтування причетності ОСОБА_4 до вчиненого злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, який йому інкримінуються.

Крім того, після дослідження доказів представлених прокурором в судове засідання, жодних документів на підтвердження вини ОСОБА_4 стороною обвинувачення не надано і до матеріалів судового провадження не долучено.

Відповідно до ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно положень ст. 62 Конституції України та роз`яснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Згідно ст. 22 КПК України передбачено, зокрема, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 26 КПК України сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

При цьому, приписи ч. 5 ст. 9 КПК України вказують, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з врахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, в Рішенні ЄСПЛ від 11 грудня 2008 року у справі «Мірілашвілі проти Росії» передбачено, що в змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які мають безпосереднє відношення щодо фактів конкретної справи, а також і інші докази, які можуть вказувати на допустимість, достовірність та повноту останніх (п. 200).

Положеннями ч. 1, 2 ст. 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Євген Петренко проти України» й «А.В. проти України» (рішення були ухвалені та набули статусу остаточних 29 квітня 2015 року) при наявності у справі недопустимих доказів, отриманих з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, суд приймає рішення щодо ролі цих доказів у справі.

Враховуючи наведене, згідно ч. 1 ст. 89 КПК України, докази надані стороною обвинувачення в підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні шахрайських дій, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_9 від 01.08.2016 року та протоколі пред`явлення особи для впізнання потерпілим ОСОБА_6 від 01.08.2016 року, суд не бере до уваги при прийнятті рішення по даній справі.

Однією із засад кримінального провадження, як зазначено у ст. 7 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Оцінивши в сукупності встановлені обставини, дослідивши та проаналізувавши надані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, згідно вимог ст. 94 КПК України, суд прийшов до висновку, що в ході судового провадження не встановлено доведеності причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину.

За встановлених судом обставин ОСОБА_4 підлягає виправданню.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 175,92 гривень, підлягають компенсуванню за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 17, 22, 26, 85, 86, 92, 368-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та його виправдати, у зв`язку з не доведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Речові докази по справі повернути потерпілому.

Витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 175,92 (сто сімдесят п`ять) гривень 92 коп., компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1