ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/186/18 Номер провадження 11-кп/814/908/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч. 1 ст. 115 КК; о.т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 травня 2019 року по кримінальному провадженню № 0001000 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, до арешту не працював, не одруженого, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 червня 2017 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Остаточно до відбуття призначено ОСОБА_6 покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено відраховувати з 02 листопада 2017 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено ОСОБА_6 тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 1137 грн 68 коп.

За вироком суду, 02 листопада 2017 року близько 15 години ОСОБА_6 , після виконання робіт за наймом, де вживав алкогольні напої, повернувся до місця свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , де мешкав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Маючи намір помістити велосипед до сараю, ОСОБА_6 зайшов до його приміщення, де на той час перебувала його мати ОСОБА_9 . У цей момент, на ґрунті конфліктних стосунків, які склалися між ними, у зв`язку зі зловживанням ОСОБА_6 алкогольними напоями, між ними виникла сварка, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел на протиправне позбавлення життя своєї матері ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводячи себе агресивно, наблизився до потерпілої ОСОБА_9 . Перебуваючи обличчям один навпроти одного, скориставшись перевагою у фізичній силі та зрості, нехтуючи похилим віком останньої, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_6 руками стиснутими в кулаки, завдав зі значною силою, не менш ніж три удари, в ділянки обличчя та голови потерпілої, спричинивши їй синці навколо лівого та правого ока, кінчика носа, правій та лівій щоці, нижній щелепі та нижній губі зліва. Від таких дій ОСОБА_9 втратила рівновагу, впала на підлогу та знепритомніла.
Скориставшись безпорадним станом матері, яка опинилася на підлозі сараю, ОСОБА_6 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс три удари зі значною силою ногами у взутті в область голови потерпілої, що потягло за собою спричинення тяжких тілесних ушкоджень у вигляді крововиливів у м`які тканини голови та у м`яку мозкову оболонку правої півкулі, небезпечних для життя в момент їх спричинення.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, послідовно, ногами взутими у чоботи, з великою силою прикладення, наніс удари по поверхням ділянки грудної клітини зправа, а саме в область 3,4,5 та 8 ребер по середньо-ключичній лінії спереду, 6,7,9,10 та 11-го ребер по лопатковій лінії ззаду, 8 ребра по задньо-підпаховій лінії та 11 по біляхребтовій лінії, а також по поверхні грудної клітини зліва в області 6,7,8 ребер по середньо-ключичній лінії, 4-го по середньо-підпаховій лінії, 8-го по передньо-підпаховій лінії та 9,10,11 ребер по лопатковій лінії, які спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер, як зправа так і зліва, з одночасними крововиливами у навколишні м`які тканини.
Інші удари, спричинені ногами, які прийшлися в область тулуба потерпілої, нижніх кінцівок та сідниць, спричинили множинні синці, садна та крововиливи м`яких тканин потерпілої, з їх частковим розчавленням.
Після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння, бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті потерпілої, руками обхватив її шию по передній поверхні зліва та здавив її, що призвело до механічного здавлення органів шиї, та як наслідок перелому великого рогу під`язикової кістки зліва асфіксії та смерті ОСОБА_9 .
Отже, характер, послідовність, динамічність дій ОСОБА_6 , його поведінка під час вчинення злочину, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілої, механізм їх спричинення свідчать про те, що він мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть його матері ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Апеляційний перегляд здійснюється за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі прохає вирок суду щодо нього змінити та пом`якшити покарання , застосувавши ст. 69 КК України та зарахувати в подвійному розмірі строк перебування під вартою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII.
На підтвердження своїх вимог обвинувачений зазначає, що судом не враховано жодної пом`якшуючої покарання обставини, зокрема, відсутність умислу на вбивство, надання ним першої медичної допомоги, співпраця з поліцією, перебування на утримання неповнолітньої доньки , посередня характеристика з місця проживання.
Також , обвинувачений в апеляції вказує на неврахування колегією суддів того, що колегією суддів Шишацького суду замінено захисника ОСОБА_10 через те, що він не був присутнім під час першого його допиту , проте на протоколі допиту є його підпис. Апелянт зазначає про безпідставне відхилення клопотання про проведення його медичного обстеження , вказуючи при цьому , що він мав пошкодження, нанесені потерпілою та оспорює судово-медичний висновок ОСОБА_11 щодо часу нанесення наявних у потерпілої тілесних ушкоджень. Окрім цього потерпілий оспорює показання свідків, які вказують на його причетність до злочину та просить звернути увагу на показання тих свідків, які не вказують на його причетність. Також вказує, що судом безпідставно не допитано його після допиту усіх свідків та вважає , що на свідків здійснювався тиск. В цілому , апелянт вказує , що відсутні докази його винуватості.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі прохає вирок суду відносно останнього змінити , визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення валі на 7 років.
Свої апеляційній вимоги мотивує тим, що дії ОСОБА_6 кваліфіковано не правильно, оскільки його ставлення до смерті потерпілої є необережним , а до заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставився умисно. При цьому , апелянт зазначає, що висновки суду не підтверджені доказами, дослідженими під час судовоого розгляду.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити з наведених в них підстав.
Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційних скарг.

Мотиви суду

Згідно ст.404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення в якому правильно встановивши фактичні обставини по справі та давши їм вірну юридичну оцінку , мотивував своє рішення належними і допустимими доказами.

Так, обґрунтовуючи свій висновок щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України суд першої інстанції послався на показання самого обвинуваченого , показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протокол огляду від 02 листопада 2017 року , протокол огляду речей і документів від 03.11.2017 року , протокол огляду трупа ОСОБА_9 , протокол слідчого експерименту від 03 листопада 2019 року , висновки судово-медичних експертиз , висновки експертів , показання експерта ОСОБА_11 .

Зокрема із показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суд встановив , що обвинувачений проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_9 та зловживав спиртними напоями. На цьому ґрунті між ними виникали постійно конфлікти. Також судом встановлено , що коли свідок ОСОБА_13 прийшов на прохання обвинуваченого до господарства ОСОБА_9 , він побачив її лежачою в сараї на підлозі , обличчям донизу. Із показань вказаних свідків суд встановив , що смерть потерпілої ОСОБА_9 настала від дій обвинуваченого.

Із протоколу огляду місця події від 02.11.2017 року , суд встановив , що під час огляду домогосподарства ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 , було виявлено тіло ОСОБА_9 із ознаками насильницької смерті та було виявлено речові докази щодо обставин спричинення смерті.

Із протоколу затримання обвинуваченого ОСОБА_6 від 02.11.2017 року суд встановив , що наявність на його тілі , одязі очевидних ознак , що вказують на вчинення ним насильства щодо своєї матері ОСОБА_9 .

Із висновку судово-медичного дослідження ОСОБА_6 суд встановив , що у нього були виявлені тілесні ушкодження рук (пальців рук , суглобів) , які могли утворитися від дії тупих предметів і по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам події 02.11.2017 року спричинення смерті ОСОБА_9 .

Із висновків судово-медичних експертиз , протоколу огляду трупа ОСОБА_9 суд встановив наявність численних тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості і в тому числі тяжких тілесних ушкоджень , що є небезпечними для життя та здоров`я особи та причину смерті , якою стала асфіксія , від здавлення органів шиї , на що вказують дані судово-медичного дослідження трупа перелом під`язикової кістки , крововилив у м`які тканини шиї , синець на шиї , загальноасфіктичні ознаки дрібні крововиливи на поверхні серця та легень , у коньюктиву очей , повнокрів`я внутрішніх органів , рідка кров в порожнинах серця та великих судинах та підтверджується результатами судово-гістологічним дослідженням шматочків внутрішніх органів.

Із висновку судово-медичного експерта № 234-а від 11.01.2018 року суд встановив , що враховуючи характер тілесних ушкоджень , що стали безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 , вони не могли утворитися за умов «штучної вентиляції дихальних шляхів через примусове відкриття та просування руки до ротової порожнини». Враховуючи кількість , характер та локалізацію , виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень , вони могли утворитися не менш ніж від 67 точок прикладання сили тупих твердих предметів.

Із протоколу за результатами слідчого експерименту від 03.11.2017 року з участю ОСОБА_6 , суд встановив нанесення ним ударів потерпілій , а саме : два удари (кулаком правої та лівої рук збоку) під час знаходження їх у положенні стоячи , а потім ще два аналогічні удари. Після заподіяння ударів потерпіла впала на спину. Перші удари кулаками буле нанесені в область голови , далі два удари стопою правої ноги в область голови , більше обвинувачений нічого не пам`ятає.

Із висновків експертиз судом також встановлено , що як на місці події так і на вилучених з місця події речових доказах маються сліди крові , яка належить як потерпілій ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_6 , що пов`язує обвинуваченого із вчиненим злочином.

Встановивши зазначені фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення , суд кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України як вбивство , тобто умисне , протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Натомість, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого , про недоведеність його вини , про суворість призначеного покарання , не заслуговують на увагу.

Так доводи апеляцій обвинуваченого та його захисника в частині невірної кваліфікації дій обвинуваченого в цілому зводяться до того , що він не мав умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_9 і тому його дії мають бути кваліфіковані за ст.121 ч.2 КК України.

Колегія суддів не може погодитись із вказаними доводами апеляційних скарг через таке .

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом завданням тілесних ушкоджень. Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Аналізуючи в контексті встановлених судом першої інстанції обставин спрямованість умислу обвинуваченого саме на вбивство своєї матері , колегія суддів наголошує на такому.

Відповідно до ч.1 ст.24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий.

За змістом частини другої цієї статті прямим є умисел , якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності) , передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Як правильно встановлено судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 було спричинено потерпілій ОСОБА_9 , його матері , значну кількість тілесних ушкоджень , не менш ніж від 67 точок прикладання сили тупих твердих предметів. Всі тілесні ушкодження були спричинені в один період часу , локалізовані на самих різних частинах тіла. Смерть потерпілої ОСОБА_9 настала через здавлювання шиї.

Колегія суддів переконана , що коли після нанесення потерпілій ударів руками стиснутими в кулак в обличчя , від яких вона впала та втратила свідомість та нанесення після цього декількох ударів ногами у взутті в область голови вже непритомній ОСОБА_9 і після цього здавлюючи шию , обвинувачений ОСОБА_6 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої. При цьому , колегія суддів наголошує на тому , що згідно з усіма матеріалами справи ОСОБА_6 не перебував у такому стані , коли не міг усвідомлювати свої дії і їх значення.

Колегією суддів не сприймаються доводи апеляції сторони захисту про те , що тілесні ушкодження в області шиї настали через реанімаційні заходи з боку обвинуваченого.

По-перше , цей факт спростовується висновком судово-медичного експерта № 234-а від 11.01.2018 року із змісту якого вбачається , що враховуючи характер тілесних ушкоджень , що стали безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 , вони не могли утворитися за умов «штучної вентиляції дихальних шляхів через примусове відкриття та просування руки до ротової порожнини» на чому наполягає обвинувачений.

По-друге , ці доводи сторони захисту не узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_13 , який в суді першої інстанції пояснював , що коли він прийшов до господарства ОСОБА_9 на прохання її сина ОСОБА_6 то побачив потерпілу на підлозі обличчям донизу.

Не зрозуміло яким чином можна проводити реанімаційні заходи у тій формі на якій наполягає обвинувачений , коли особа перебуває обличчям донизу.

Не спростовують висновків суду щодо спрямованості умислу на позбавлення життя потерпілої також і доводи обвинуваченого щодо виклику ним швидкої допомоги та той факт , що суд першої інстанції не врахував показання свідків , про допит яких в апеляційному суді заявляв клопотання обвинувачений.

Так колегія суддів погоджується із тим фактом , що обвинувачений дійсно викликав швидку допомогу. Ця обставина не заперечується і прокурором.

Водночас , колегія суддів наголошує , що виклик швидкої допомоги після того як вже була виконана об`єктивна сторона злочину спричинена смерть потерпілої , і лише після цього була викликана швидка допомога , не змінює правової кваліфікації дій обвинуваченого.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу , що і сам обвинувачений тим же свідкам по справі , на які посилається суд у своєму вироку , вказав , що він вбив свою матір зразу ж після вчинення злочину і лише після цього він викликав швидку допомогу.

З огляду на наведені обставини , колегія суддів розцінює факт виклику швидкої допомоги після скоєння вбивства , як спосіб створення обвинуваченим собі алібі щодо відсутності умислу на вбивство.

Не впливають і не можуть вплинути на висновок суду першої інстанції щодо спрямованості умислу обвинуваченого на вбивство також і можливі показання свідків про допит яких клопотав обвинувачений.

Колегія суддів не заперечує того факту , що суд першої інстанції задовольнив клопотання про допит свідків і після того , як вони не з`явились в судове засідання завершив судовий розгляд без їх допиту.

В контексті цього питання колегія суддів , по-перше , звертає увагу , що злочин був вчинений за відсутності безпосередньо на місці злочину , будь-яких свідків.

По друге обов`язок забезпечення явки в судове засідання свідків сторін покладається на сторону , яка заявила про це клопотання і суд має всіляко цьому сприяти , що і було дотримано судом.

Не викликають сумнівів у колегії суддів також і висновки судово медичних експертиз , що були проведені експертами ОСОБА_16 . Вказані експерти були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції , надали роз`яснення щодо висновків і жодних сумнівів у їх необ`єктивності у суду першої інстанції не викликали.

Та обставина , що внесені відомості до ЄРДР щодо можливого вчинення злочину з приводу можливої фальсифікації доказів , не впливає на розгляд справи апеляційним судом. Під час апеляційного розгляду як раз і перевіряється в тому числі належність і допустимість доказів , що покладені в основу вироку судом першої інстанції.

Не впливають на кваліфікацію злочину , на думку колегії суддів , і обставини отримання обвинуваченим ушкоджень рук , на що він звертав увагу в судовому засіданні. По-перше , він сам вказував в апеляційному суді , що отримав ці ушкодження внаслідок падіння і , по-друге , він жодним чином не зазначав , що вони пов`язані із отриманням від нього будь-яких свідчень , які вказували б на його причетність до вчинення злочину. В цьому плані навіть якщо і припустити , що ушкодження на руках були спричинені потерпілою , як про це наполягає в апеляції обвинувачений , такі обставини не утворюють правових підстав для застосування положень ст.36 КК України. Водночас колегія суддів вдруге звертає увагу , що сам обвинувачений в апеляційному суді наголосив , що ушкодження він «можливо» отримав від падіння , при ударі рукою об підлогу.

Не узгоджуються із фактичними обставинами також і посилання обвинуваченого і в тому числі в апеляційному суді на той факт , що переломи ребер потерпіла отримала через реанімаційні заходи.

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи та протоколу дослідження трупа ОСОБА_9 , у останньої були виявлені тілесні ушкодження , які віднесене до групи В) перелом ребер справа: 3,4,5,8 по середньо-ключичній лінії; 6,7,9,10,11 по лопатковій лінії; 8 - по задньо-підпахвовій лінії; 11 - по біляхребтовій лінії, а також переломи ребер зліва: 6,7,8 по середньо ключичній лінії; 4 - по середньо-підпахвовій лінії; 8 - по передньо-підпахвовій лінії; 9,10,11 - по лопатковій лінії, з крововиливами у навколишні м`які тканини; крововилив у м`які тканини грудної клітини по задній поверхні зправа, на рівні 4-го - грудного хребця - 5-го поперекового хребця; зліва - на рівні 7-го - 11-го ребра; в ділянці проекції рукоятки грудини; синці, що розташовані на задній поверхні грудної клітини зправа, по лопатковій біляхребтовій лініях, на рівні 5-9 ребер; на задній поверхні грудної клітини зліва, на рівні 6-7 грудних хребців, по біляхребтовій лопатковій лініях; садна, що розташовані на задній поверхні грудної клітини зправа, по лопатковій лінії, на рівні 4-го ребра; на задній поверхні грудної клітини зправа, по задньо-підпахвовій лінії, на рівні 10-го ребра (6); на боковій поверхні грудної клітини справа, по середньо-підпахвовій лінії, на рівні 7-го ребра; в проекції 10-го грудного хребця, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, по давності можуть відповідати даті та обставинам, викладеним в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості можуть бути оцінені тільки у своїй сукупності та стосовно живої особи відносяться до тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, що спричиняють довготривалий розлад здоров`я.

Колегія суддів звертає увагу , що локалізація вказаних тілесних ушкоджень розташована майже по всьому тулубу тіла потерпілої.

Вважати за таких обставин вказані тілесні ушкодження такими , що спричинені через вжиття реанімаційних заходів , колегія суддів підстав не знаходить.

Підсумовуючи наведене колегія суддів вважає , що про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілої його матері , свідчать такі обставини як кількість нанесених ударів , нанесення ударів в життєво-важливі органи , сила з якою наносились удари , тяжких тілесних ушкоджень , причина настання смерті механічна асфіксія через здавлювання шиї руками , припинення злочинних дій вже після доведення злочину до кінця , попередні неприязні відносини із матір`ю обвинуваченого через зловживання ним спиртними напоями.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку , що наявними у справі доказами спростовуються доводи апеляційних скарг обвинуваченого та в його інтересах захисника , що обвинувачений не вчиняв злочину передбаченого ст.115 ч.1 КК України.

Не є обґрунтованими , на думку колегії суддів , також і доводи апеляцій щодо призначення обвинуваченому занадто суворого покарання.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину , який є особливо тяжким , дані про особу обвинуваченого , який за місцем проживання характеризується негативно , не має постійної роботи , зловживає алкогольними напоями , відсутність обставин , що пом`якшують покарання , та обставини , що обтяжують покарання , якими визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку , вчинення злочину в період іспитового строку.

Навівши зазначене обґрунтування , суд першої інстанції визначив конкретний строк покарання і в тому числі за правилами статті 71 КК України.

Із вказаним висновком погоджується і колегія судів апеляційного суду.

Обставин , які послугували б підставою для призначення обвинуваченому покарання нижче від нижчої межі санкції статті , з огляду на наведені вище обставини колегія суддів не вбачає.

Ті обставини на які обвинувачений посилається в апеляційному суді , які на його думку дають підстави для пом`якшення покарання , як то стан його здоров`я , не переважають над тими обставинами , що враховані судом при призначенні покарання та фактичними обставинами вчиненого злочину.

Призначене обвинуваченому покарання є справедливим , необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність , обґрунтованість та вмотивованість судового рішення , колегією суддів не встановлено.

Вирок суду першої інстанції відповідає положенням статті 374 КПК України є законим , обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційні скарги обвинуваченого та в його інтересах захисника слід залишити без задоволення , а вирок суду без змін.

Керуючись статтями 404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення , а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а особою яка перебуває під вартою в той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

С У Д Д І :

____________ _________________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4