Провадження № 1-кп/520/740/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представник потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003578 від 13.09.2018 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари, Київської області, громадянина України, українця, з середньо технічною освітою, працюючого водієм за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України
ВСТАНОВИВ:

12.09.2018 приблизно о 16 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «DaewooLanos» р/н НОМЕР_1 , при достатній видимості, в умовах сухої проїзної частини з асфальтобетонним покриттям, рухався по горизонтальній прямій ділянці по другорядній дорозі по проспекту Небесної сотні м. Одеси в напрямку вул. Левітана зі швидкістю 50 км/год.

Продовжуючи рух та ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, обвинувачений ОСОБА_6 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував - відповідно не відреагував на її зміну. В цей час, в попутному напрямку по головній дорозі, відносно руху керованого обвинуваченим ОСОБА_6 автомобіля по проспекту Небесної сотні у м. Одесі на мопеді «HondaTact», в крайній правій смузі, рухався потерпілий ОСОБА_5 зі швидкістю 40 км/год.

При об`єктивній можливості бачити дорожні знаки, обвинувачений ОСОБА_6 не переконався в тому, що його рух буде безпечним і не створить перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу транспортним засобам, та маючи технічну можливість уникнути події, допустив порушення вимог пунктів 1.4, 1.5, підпункт «б» п. 2.3, невиконання вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

п. 1.4 Кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

«б») бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; дорожній знак2.1 «Дати дорогу», водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Внаслідок своїх дій, обвинувачений ОСОБА_6 12.09.2018 приблизно о 16 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «DaewooLanos» р/н НОМЕР_1 допустив зіткнення з мопедом «HondaTact» під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , який рухався в поточному напрямку відносно керованого ним автомобілю. У результаті дорожньо-транспортної події водію мопеду «HondaTact» потерпілому ОСОБА_5 спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закриті скалкові переломи ключиці і правої лопатки, та термічний опік правої гомілки, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Порушення вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю, та пояснив, що дійсно 12.09.2018 приблизно о 16 годині 30 хвилин він керуючи автомобілем марки «DaewooLanos» р/н НОМЕР_1 допустив зіткнення з мопедом «HondaTact» на проспекті Небесної Сотні в місті Одесі, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження. У скоєному щиро кається, та просить його суворо не карати. Цивільний позов про відшкодування вартості лікування потерпілого ОСОБА_5 визнає в повному обсязі, але цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди визнає частково.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення його вина доведена дослідженими судом письмовими доказами кримінального провадження, якими підтверджуються показання обвинуваченого стосовно часу, місця і обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження №0003578 від 13.09.2018;

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.09.2018 із додатками схемою та фототаблицею;

-довідкою з КУ МКЛ №1 з діагнозом отриманих ушкоджень ОСОБА_5 від 12.09.2018;

-висновком щодо рехультатів медичного огляду №001143 від 13.09.2018 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено;

-постановою про визнання речових доказів від 13.09.2018;

-висновком експерта №1030-А від 31.10.2018 за результатами комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи проведеної в кримінальному провадженні №0003578 та довідкою про витрати на її проведення у сумі 4290 грн, згідно якого: рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобілю а/м «DaewooLanos» р/н НОМЕР_1 та мопеду «HondaTact»на момент виникнення події, знаходилися у працездатному стані та дозволяли водію автомобіля та мопеду контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає на дорозі;

-висновком експерта №2387 від 25.10.2018 на ОСОБА_5 з встановленням тілесними ушкодженнями середньої тяжкості;

-висновком експерта №18-5256 від 05.11.2018 за результатами судової автотехнічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні №0003578 та актом про витрати на її проведення у сумі 1716 грн, згідно якого фактичні дії водія автомобіля «DaewooLanos» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_6 не відповідали вимогам дорожнього знаку пріоритету 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням даної пригоди;

-довідкою про вартість лікування ОСОБА_5 у КУ МКЛ №11 у розмірі 6115,95 грн.;

-рахунком-фактурою про вартість лікування ОСОБА_5 у КУ МКЛ №1 у розмірі 2520,00 грн.;

-довідкою з рахунком про вартість лікування ОСОБА_5 у КУ ООКМЦ у розмірі 4902,11 грн.;

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані у судовому засіданні по справі докази в умовах повної змагальності в їх сукупності, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, судом не визнано.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , що він не судим в силу ст.89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює за наймом водієм, добре характеризується за місцем мешкання, публічно вибачився перед потерпілим, враховуючи також думку представника потерпілого який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, приймаючі до уваги вищезазначені обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає доцільним і можливим призначити ОСОБА_6 покарання без ізоляції від суспільства, застосувати до нього дію ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням, так як вважає це покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд вважає недоцільним його застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_6 з наступних підстав.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку при призначенні покарання за ч. 1 ст. 286 КК України необхідно обговорювати доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України не вимагає обов`язкового позбавлення права керування транспортними засобами, крім того обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він працює водієм за наймом, за що отримує відповідну оплату. Даних про те, що обвинувачений має інші джерела доходів, суд не має. Зазначене вище суд розцінює як суттєві обставини справи, які впливають на можливість призначення додаткового покарання. Крім того, суттєвою є та обставина, що прокурор та представник потерпілого, на призначенні додаткового покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не наполягає, як і не заперечує проти звільнення останнього від відбування основного покарання.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення на його користь з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 20 743, 20 гривень, та моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 суд виходить з наступних положень закону.
Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Також, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 потерпілий, якому внаслідок учинення транспортного злочину заподіяно моральну, фізичну чи майнову шкоду, вправі пред`явити цивільний позов про її відшкодування, який має бути розглянутий разом із кримінальною справою.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 20 743, 20 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., заподіяної злочином, суд вважає необхідним задовольнити частково.
Суд, дослідивши документи, які були надані потерпілим ОСОБА_5 в обґрунтування його цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 , дійшов до висновку, що необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 20 743, 20 гривень, що підтверджено потерпілим документально та зазначені матеріальні збитки були завдані потерпілому ОСОБА_5 з вини та діями обвинуваченого ОСОБА_6 внаслідок володіння та використання джерела підвищеної небезпеки.
В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов`язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т. ін.), враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини.
Необхідно зауважити, що відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України експертиза призначається для визначення розміру шкоди немайнового характеру.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 суд враховує характер злочину, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, якому завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, з урахуванням вимог розумності та справедливості, та вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 повинен скласти 20 000 грн., що відповідає рівню, понесених ним моральних страждань.
У кримінальному провадженні Одеською місцевою прокуратурою №1 в інтересах КУ «Міська Клінічна лікарня №1» подано цивільний позов про відшкодування понесеної шкоди у сумі 2520 грн. на лікування потерпілого ОСОБА_5 .

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Одеською місцевою прокуратурою №1 підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, та був визнаний обвинуваченим ОСОБА_6 .
У кримінальному провадженні Одеською місцевою прокуратурою №1 в інтересах КУ «Міська Клінічна лікарня №11» подано позов про відшкодування понесеної шкоди у сумі 6 115, 95 грн. на лікування потерпілого ОСОБА_5 .

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Одеською місцевою прокуратурою №1 підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, та був визнаний обвинуваченим ОСОБА_6 .
У кримінальному провадженні Одеською місцевою прокуратурою №1 в інтересах КУ «Одеський обласний клінічний медичний цент» подано позов про відшкодування понесеної шкоди у сумі 4902, 11 грн. на лікування потерпілого ОСОБА_5 .

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Одеською місцевою прокуратурою №1 підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, та був визнаний обвинуваченим ОСОБА_6 .
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 ч. 2 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов Одеської місцевої прокуратури №1 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі КУ "Міська клінічна лікарня № 1" (р/р 2476, код ОКПО , МФО 828011 в ГУГКСУ в Одеській області) 2520 ( дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі КУ "Міська клінічна лікарня № 11" (р/р 6273, код ОКПО , МФО 828011 в ГУГКСУ в Одеській області) 6 115 (шість тисяч сто п`ятнадцять) гривень 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі КУ "Одеський обласний клінічний медичний центр" (р/р 1367, код ОКПО , МФО 828011 в ГУГКСУ в Одеській області) 4 902 ( чотири тисячі дев`ятсот дві) гривні 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 судові витрати на користь держави за проведення судової авто - технічної експертизи №1030 А від 31.10.2018 року у розмірі 4 290 (чотири тисячі двісті дев`яносто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 судові витрати на користь держави за проведення авто-техничної експертизи №18-5256 від 05.12.2018 року за обставинами ДТП, у розмірі 1 716 (тисячу сімсот шістнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20 743 (двадцять тисяч сімсот сорок три) гривень 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 14.09.2018 року на автомобіль «DaewooLanos» р/н НОМЕР_1 та мопед «HondaTact»;

Речові докази - автомобіль «DaewooLanos» р/н НОМЕР_1 та мопед «HondaTact» повернути відповідним власникам транспортних засобів.

Вирок може бути оскаржено до Одеського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1