У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ "06" серпня 2019 р.

Колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

перекладача ОСОБА_12
розглянувши у судовому засіданні питання доцільності продовження строку дії застосованого запобіжного заходу в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

в судовому засіданні прокурор, відповідно до ст. 331 КПК України, заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 а також продовжити строк дії обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_15 у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали думку прокурора.
Захисник ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, одночасно просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_14 з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. При цьому зазначив, що всі процесуальні дії проведені, тому підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.
Захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_15 просили продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, проте просили послабити домашній арешт на нічний час, з урахуванням його молодого віку та те, що йому потрібно працювати.
Захисник ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що доводи прокурора не обґрунтовані, при цьому просив звернути увагу на стан здоров`я ОСОБА_13 , а тому просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_13 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зауваживши, що він не вбачає жодного факту доведення обставин зазначених прокурором.
Обвинувачений ОСОБА_14 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та підтримав думку свого захисника.
Заслухавши учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного:
відповідно до ч. З ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками* розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою суд враховує, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких. Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованих обвинуваченому правопорушень, на даний час існують ризики які були встановлені під час обрання та продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати. Із урахуванням факту смерті потерпілого ОСОБА_16 , на думку прокурора з`явилися нові підстави для продовження строків тримання обвинувачених під вартою. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, пов`язаними із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі організованої групи, за які передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Застосування інших альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, на думку прокурора, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених та виконання покладених на них процесуальних обов`язків.
Крім того, при вирішенні даного питання, колегія суддів враховує такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_13 та ОСОБА_17 у разі визнання їх винуватими, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці їх постійного проживання, у тому числі наявність або відсутність у обвинувачених родини й утриманців, постійного місця роботи, репутацію обвинувачених, їх майновий стан, відсутність або наявність судимостей.
Судом встановлено, що ОСОБА_13 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, постійної реєстрації та місця проживання на території України не має, офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, ряд з яких відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.
Обвинувачений ОСОБА_14 раніше не судимий, зареєстрований на території міста Києва, офіційно не працює, законних джерел доходу не має, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів.
Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та додані стороною обвинувачення докази, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, оскільки на даний час не всі свідки допитані, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, зокрема враховуючи майновий стан обвинувачених, вчинити інше кримінального правопорушення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Крім того, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які приймались до уваги при обранні та продовженні дії обраного запобіжного заходу суду не подавалось. Надані раніше докази відносно підстав для зміни запобіжного заходу вже оцінювались судом, нових переконливих підстав та доказів суду не надано. В даному кримінальному провадженні зважаючи на сукупність наявних у справі доказів та враховуючи доводи всіх учасників процесу не вбачається достатньо підстав вважати тримання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_17 під вартою таким, що порушує їх право, передбачене ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, оскільки саме такий запобіжний захід є обґрунтованим і достатнім для досягнення мети кримінального провадження.
Керуючись вимогами ч. З ст. 331 КПК України, враховуючи, що 12 серпня 2019 року спливає строк дії застосованого до обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та неможливості до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд, за відсутності підстав для скасування або зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне продовжити дію існуючого запобіжного заходу.
При цьому судова колегія, вважає за доцільне залишити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_15 у вигляді домашнього арешту в силі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 199, 331, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И Л А:

Продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України строком на 60 днів, тобто до 04 жовтня 2019 року включно.
Продовжити запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_15 у вигляді домашнього арешту у вечірній та нічний час доби, строком на 2 місяці, заборонивши ОСОБА_15 з 21-00 год до 06-00 год наступного дня залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.
Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_15 , який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 13 год 00 хв 09 серпня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді

1

2