Справа № 369/9981/18
Провадження №1-в/369/299/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши подання начальника Києво-Святошинського РВ з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого, про звільнення від призначеного покарання,-

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 перебував на обліку в Києво-Святошинському РВ філії ДУ «Центр пробації» за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України від 28.11.2018 року, яким засуджений до 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

28.11.2019 року до суду надійшло подання про звільнення засудженого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку відповідно до якого засуджений в період іспитового строку зарекомендував себе з посередньої сторони, в період іспитового строку відносно нього відкриті кримінальні провадження за ознаками злочину , передбаченого ч.2 ст.389 КК України та за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, обвинувальні акти у яких направлено до Києво-Святошинського районного суду Київської області , але станом на 28.11.2019 року обвинувальних вироків щодо засудженого не ухвалено, тому він підлягає звільненню від призначеного покарання, так як 28.11.2019 року закінчився іспитовий строк за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.11.2018 року.

У судовому прокурор при вирішенні подання поклався на розсуд суду.

Представник Києво-Святошинського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, будучи повідомленим про місце, день та час проведення судового засідання, до суду не з`явився, проте неявка представника в силу ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового засідання.

За таких обставин, з`ясувавши доводи подання, вислухавши прокурора, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України, ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою доки її вина не доведена в законному порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України, через використання словосполучень «не вчинить нового злочину» та «виконає покладені на нього обов`язки», слідує, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання є не вчинення останнім в період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину; при цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд, в порядку, визначеному законом.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, який також закріплений у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 9 КПК України, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної в резолюції 217А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинуватою доти, поки її винуватість не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії ВР УРСР № 2148-VІІІ від 19.10.1973 року, кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно з законом. Аналогічна норма міститься у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Крім того, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумів трактується на користь підсудного.

Також зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, викладеною в рішення від 27.10.1999 року у справі № 1-15/99, відповідного до якого сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не може визнаватися як кримінальна відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винуватою у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22.04.2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є один із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками іншим органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винуватою до того, як це доведено в законному порядку. Аналогічна позиція ЄСПЛ і у справах «Шагін проти України» (рішення від 10.03.2010 року) , «Грабчук проти України» (рішення від 21.09.2006 року).

Наведене кореспондується з практикою судової палати у кримінальних справах ВССУ. Так, в ухвалі від 11.10.2012 року у справі № 5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ зазначила, що в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким особу визнано винуватою та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України, про що вказує прокурор у своїй касаційній скарзі, а тому його доводи про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон при звільненні цієї особи від покарання, є безпідставним та свого підтвердження не знайшли».

Отже, оскільки на час розгляду подання щодо ОСОБА_5 обвинувальні вироки у кримінальних провадженнях за ознаками злочину , передбаченого ч.2 ст.389 КК України та за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, не ухвалено, засуджений вважається невинуватим у цих провадженнях та не вважається особою, що вчинила злочин в період іспитового строку, а тому підлягає звільненню від покарання, призначеного 28.11.2018 року вироком Києво-Святошинським районним судом Київської області, оскільки іспитовий строк за вказаним вироком закінчився 28.11.2019 року.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд
постановив:
Подання задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від покарання, призначеного 28.11.2018 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом семи діб з моменту її постановлення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя : ОСОБА_1