Справа № 357/3449/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 13.06.2016 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; 2) 02.04.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_4 , обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за корисний злочин, 21.12.2018 приблизно о 01.00 годині перебуваючи поблизу будинку №73 по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква Київської області, де помітив потерпілого ОСОБА_5 , та в зазначений час у ОСОБА_3 виник умисел на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 та попросив повідомити котра година. Після того, як ОСОБА_5 дістав з кишені належний йому мобільний телефон марки «Huawei P Smart+», вартістю 6998 гривень 82 копійки, ОСОБА_3 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, відкрито, шляхом ривка вирвав з рук у потерпілого ОСОБА_5 вказаний вище мобільний телефон, після чого з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 6998 гривень 82 копійки.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зокрема ОСОБА_3 пояснив, що він 21.12.2018 приблизно о 01.00 годині, перебуваючи поблизу будинку №73 по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква Київської області, попросив ОСОБА_5 повідомити котра зараз година. Після того, як ОСОБА_5 дістав з кишені належний йому мобільний телефон марки «Huawei P Smart+» ОСОБА_3 шляхом ривка вирвав з рук у останнього вказаний вище мобільний телефон та зник з місця злочину. Після чого викраденим розпорядився на власний розсуд. В скоєному розкаюється, просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю та зазначив, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має. Просив призначити покарання на розсуд суду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, судимість у встановленому порядку не знята та не погашена, вчинив новий корисний злочин, не одружений, утриманців не має, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований та суспільно корисною працею не займається, законного джерела заробітку не має, крім цього має постійне місце проживання та реєстрації, враховуючи позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, який під час судового засідання щиро каявся, а також останній в судовому засіданні підкреслив, що злочини вчинять не буде, зробив висновки належні, став на шлях виправлення, враховуючи поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв зазначений злочин до повного відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2018, у зв`язку з чим необхідно ОСОБА_3 призначити покарання відповідно до вимог ст. 71 ч.1 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання за попереднім вироком, а строк відбуття покарання по даному вироку рахувати з дня затримання ОСОБА_3 за попереднім вироком з 11.01.2019. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним зарахувати в строк відбування покарання час тримання під вартою, виходячи із правил зарахування строку досудового заключення, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку: день за день.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Суд вважає за можливе не обирати запобіжний захід обвинуваченому, оскільки ОСОБА_3 вже засуджений до позбавлення волі та відбуває покарання, а в Державні установі «Київський слідчий ізолятор» перебуває на підставі ст. 90 КВК України.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Керуючись статтями 368, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати не відбуте ним покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2018, та остаточне призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді чотирьох років двох місяців позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2018, а саме період часу відбування покарання за вироком з 11.01.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ст. 72 КК України.

Речовий доказ по справі, а саме мобільний телефон марки «Huawei P Smart+», переданий власнику майна, залишити у ОСОБА_5 , як у власника майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1