УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:2604/22132/12

Провадження №: 1-в/755/768/19

"19" листопада 2019 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі: головуючої судді: ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання, встановив :
Суть питання, що вирішується ухвалою
Інспектор Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області подав до суду дане клопотання про звільнення від відбування покарання указаного засудженого (особу в інтересах якої подано клопотання), у зв`язку із закінченням строку давності виконання.
Встановлені обставини з порушеного питання
Вироком цього ж місцевого суду від 20.11.2012 ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України та йому, з урахуванням норм ст. 70 даного Кодексу, призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень.

Цей вирок був звернений до виконання, але фактично виконаний не був до 28 лютого 2014 року, тобто - в межах вказаного вище дворічного терміну строку давності виконання обвинувального вироку.
Постановою суду від 28.02.2014 ОСОБА_4 було замінено покарання у виді штрафу на покарання у виді громадських робіт строком 100 годин, але не більше як 4 години на день, з мотивів несплати ним встановленого штрафу у встановлені строки, керуючись при цьому положеннями ст. 26 КВК України, ст. 53 КК України та ст. 410 КК України 1960 року.
Це рішення набрало чинності 7 березня 2014 року та підлягало виконанню, у зв`язку з чим КВІ і було відкрито виконавче провадження та заведено особову справу.
Втім, в строк до 19 вересня 2016 року - дата внесення інспектором КВІ до суду першої інстанції клопотання (подання) про звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього покарання, тобто формально вже поза межами, встановленими п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, це покарання також в повному обсязі виконане не було.
При цьому, як видно з тексту самого клопотання та підтверджено матеріалами особової справи, причиною невиконання покарання стало ухилення засудженого від його відбування, у зв`язку з чим були організовані його приводи, здійснювались розшуки і 16 грудня 2014 року було здійснено його привід до КВІ.
Цього дня останнього було офіційно повідомлено про необхідність відбування покарання у виді громадських робіт строком на сто годин, але не більше ніж по чотири години на день, його попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання та його спрямовано для відбування цього покарання до КП Керуючої дирекції Дніпровського району міста Києва.
Протягом наступного часу, за повідомленнями від 31 грудня 2014 року та 27 лютого 2015 року КП Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва, засуджений прибув до цього підприємства для відбування покарання 18 грудня 2014 року, але не отримував інструктаж та до виконання покарання не приступав.
На три звернення КВІ до прокуратури району у 2015 році було отримано відповідь про неможливість притягнути останнього до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання, оскільки це покарання визначене не вироком, який набрав законної сили, а іншим судовим рішенням, а тому він не є суб`єктом вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Протягом 2015 року засуджений і в подальшому на реєстрацію не прибував, за місцем проживання його виявити не вдавалось, до виконання покарання він не приступав, а працівники КВІ самостійно здійснювали активні розшуки шляхом подачі запитів до пенітенціарних установ, моргів, органів внутрішніх справ, лікарень тощо, оголошували його розшук.
16 лютого 2016 року, в порядку виконання розшукових заходів, працівник поліції знайшов засудженого та доставив до КВІ, де засудженому було винесене застереження, повторно роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт і повторно видано направлення до КП Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва для відбування покарання.
Протягом до 11 травня 2016 року засуджений для виконання покарання не прибував і фактично до цього виконання не приступав, для реєстрації до КВІ не з`являвся, в черговий раз були здійснені його розшуки.
11 травня 2016 року засуджений прибув до КВІ, де, в черговий раз йому було винесене застереження, роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт і видано направлення до КП Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва для відбування покарання, але, як встановлено в подальшому, до згаданого КП для виконання покарання засдужений не прибував і на реєстрацію до КВІ не з`являвся.
В результаті здійснення чергових розшукових заходів встановлено, про що отримано офіційне повідомлення реабілітаційного центру «Європа», що засуджений проходить курс реабілітації терміном 9 - 12 місяців із серпня 2016 року.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2016 установлено, що відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У таких випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті подвоюються. 16 грудня 2014 року засуджений був доставлений до КВІ в порядку виконання рішення про його примусовий привід, а 16 лютого 2016 року, тобто до скінчення дворічного строку давності виконання покарання визначеного постановою суду від 28 лютого 2014 року, останній був затриманий в ході проведення розшукових заходів, що може вказувати на переривання строку давності виконання покарання, його поновлення з 16 грудня 2014 року та 16 лютого 2016 року та подвоєння, відповідно до вимог ч. 3 ст. 80 КК України.
Тим самим, на день подання цього звернення, 06.11.2019, подвоєний строк після переривання не минув, так як проходить після 17.02.2020.
Позиція сторін
У судове засідання інші сторони будучи повідомленим про день та час розгляду клопотання (подання), згідно вимог ст. 135 КПК України, не з`явився, причини неявки суду не повідомили, однак суд, враховуючи положення ст.ст. 7, 22, 26, абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд провадження у їх відсутність.
Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого ніж обмеження волі.
При цьому, відповідно до положень ч.ч. 3-4 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Що указує нате, що, у світлі установлених ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2016 обставин, подвоєний строк, на день розгляду звернення, не минув.
При цьому, суд відмічає, що справді, є дійсним факт того, що засуджений не є суб`єктом злочину за ч. 2 ст. 289 КК України. Бо, за змістом ч. 2 ст. 389 КК України суб`єктом цього злочину може бути тільки особа, засуджена до громадських чи виправних робіт вироком суду, а не та, яка відбуває одне із зазначених покарань на підставі інших судових рішень.
До того ж, згідно ч. 5 ст. 52 КК України, відповідальність, передбачена ст. 389 КК України, є наслідком ухилення від покарання призначеного вироком суду.
Саме з вищезазначених підстав постановою Верховного Суду України від 12 квітня 2012 року в справі № 5-1кс12 задоволено заяву заступника Генерального прокурора України і скасовано ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 29 вересня 2011 року.
Обставини визначені ч.ч. 3-4 ст. 80 КК України є основоположними, у цій ситуації, з огляду на наявність відомостей установлених ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2016 та констатації судом апеляційної інстанції доречності обрахування для засудженого саме подвійного строк з моменту його відновлення, тобто з 16.02.2016.
За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що звернення не підлягає задоволенню, у світлі наведеного.
На підставі викладеного та керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 1-7, 22, 26, 369-372, 376, 392, 537, 539 КПК України, суд постановив :
у задоволенні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді громадських робіт строком 100 годин, призначених згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2014, за наслідками заміни покарання визначеного вироком цього ж місцевого суду від 20.11.2012 у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у зв`язку із закінченням строків давності виконання, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.
С у д д я : ОСОБА_5