Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/732/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 126 ч.1 (107 ч.1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні № 0003430 від 06травня 2019 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого пілотом-інструктором «ТОВ АК УКР АГРО АВІА», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-26 червня 2018 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.334 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10200 гривень,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України закрити, у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Зокрема зазначає про те, що суд не правильно встановив місце скоєння злочину, оскільки в обвинувальному акті вказано, що всі події відбувалися біля будинку АДРЕСА_2 , однак свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні показали, що бачили обвинуваченого ОСОБА_9 біля будинку № 25 по вул. Михайлевича у м. Кропивницькому.

Крім того, захисник вважає, що суд мотивуючи своє рішення про доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному завданні удару потерпілій ОСОБА_7 , безпідставно послався на показання малолітнього ОСОБА_11 , який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка з ініціативи суду.

Тобто, суд на думку сторони захисту, під час розгляду цієї справи привласнив собі функції державного обвинувачення, що відповідно до вимог ст. 22 КПК України, є істотним порушенням вимог КПК.

Адвокат стверджує, що за відсутності у матеріалах кримінального провадження достатніх, належних та допустимих доказів, суд відповідно до положень ч.2 п.1 ст. 373 КПК України повинен був ухвалити виправдувальний вирок.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за умисне завдання удару ОСОБА_7 , який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень при слідуючих обставинах.

Так, 05 травня 2019 року, близько 11-00 год., ОСОБА_9 перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , під час сварки зі ОСОБА_7 , умисно, з неприязні, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область грудної клітини, чим завдав їй фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають з матеріалів справи.

Для цього у вироку повинні бути проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що вина ОСОБА_9 в умисному ударі потерпілій ОСОБА_7 , який завдав їй фізичного болю знайшла своє об`єктивне підтвердження в судовому засіданні і доведена належними, достатніми і допустимими доказами.
При цьому, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не вчиняв даного кримінального правопорушення, оскільки тілесних ушкоджень у потерпілої не зафіксовані, суд розцінив критично, як обраний ОСОБА_9 спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні письмових доказів, а також показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а їх сукупність такою, що доводить винуватість ОСОБА_9 в умисного нанесення потерпілій удару в область грудної клітини.
Зокрема суд зазначив про те, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушені, повністю підтверджується даними:

- заяви ОСОБА_7 про те, що 05.05.2019 року близько 11:00 год. її колишній чоловік ОСОБА_9 спричинив їй тілесні ушкодження в область грудної клітини справа (т.1 а.п.4);

- копії довідки КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» № 3752 від 05.05.2019 року про те, що у ОСОБА_7 виявлено забій грудної клітини та реберної дуги з правого боку, а також забій печінки (т.1 а.п.11);

- висновку судово-медичної експертизи № 291 від 20.06.2019 року, відповідно до якого згідно наданої медичної документації у ОСОБА_7 будь-яких видимих тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран не описано. Виставлений діагноз, а саме забій грудної клітини та реберної дуги, забій печінки пр. дачі висновку за ступенем тяжкості не оцінювався, так як не підтверджений об`єктивними даними, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 (т.1 а.п.25);

Крім того суд вказав, що показання потерпілої ОСОБА_7 , а також безпосередніх очевидців ОСОБА_10 та малолітнього ОСОБА_11 підтверджують пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення та спростовують його доводи щодо його непричетності до умисного нанесення потерпілій удару в область грудної клітини.
Колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновками місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, вважає їх правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.
Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.126 КК України.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів винуватості його підзахисного, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими судом першої інстанції вищевказаними письмовими доказами, а також детальними, і як суд вважає правдивими показаннями потерпілої ОСОБА_7 , згідно яких 05 травня 2019 року, о 10-40 годині, до її будинку АДРЕСА_2 , де вона проживає, прийшов її колишній чоловік з яким вона розлучена та більше року не підтримує подружніх стосунків. В цей час вона одягнула свою дитину та вивела її на вулицю, після чого зайшла до сусідки, яка проживає напроти в будинку АДРЕСА_3 , сказати, щоб її діти теж виходили на вулицю погратися з її дитиною. Повертаючись від сусідки побачила, що обвинувачений ОСОБА_9 , який стояв на вулиці біля її будинку, здійснював відеозйомку її дитини. У зв`язку з цим вона зробила йому зауваження та попросила не знімати дитину на відео. На це ОСОБА_9 сказав їй, що це його дитина і він буде робити, що захоче. Вона відповіла йому, що дитина цього не хоче і їй це не потрібно. Після цього обвинувачений ОСОБА_9 підійшов до неї та безпричинно наніс їй один удар кулаком правої руки в її грудну клітину. Відчувши від удару різкий біль вона присіла. Далі забігла до себе до дому та викликала поліцію. Одразу після цього на вулицю вийшла її мама та сусіди. Один з сусідів покликав ОСОБА_9 , який вже залишив місце події та йшов по вулиці, повернутись назад. Повернувшись назад обвинувачений ОСОБА_9 почав словесно всіх ображати. Зазначала, що обвинувачений ОСОБА_9 не вперше її бив та погрожував фізичною розправою.

Крім того, вищевказані показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили, що бачили як в травні 2019 року обвинувачений ОСОБА_9 вдарив потерпілу ОСОБА_7 в грудну клітину кулаком правої руки.

Доводи сторони захисту про недопустимість, як доказу показань малолітнього свідка ОСОБА_11 , колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки процедура допиту малолітнього свідка (ст. 354 КПК) судом дотримана, суд мав право, для правильного вирішення справи, у тому числі з власної ініціативи викликати та допитати будь-якого свідка, а учасники процесу мають право і можуть скористатися можливість задати питання.
Відсутність у матеріалах справи даних про ступінь тяжкості завданих потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, на кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 126 КК України не впливають, оскільки з об`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення, на відміну від ч.1 ст. 125 КК України характеризується, як у даній ситуації, одноразовим механічним впливом тупого предмету (кулака) на тіло потерпілого, яким останньому було завдано фізичного болю та відсутністю тілесних ушкоджень.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів та невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинами цієї справи констатуються формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні № 0003430 від 06травня 2019 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст. 126 КК України без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4