Ухвала
іменем України
2 вересня 2019 р.

м. Київ
Справа № 761/12024/19
Провадження № 51- 4280 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 липня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
Як убачається з вказаного рішення апеляційного суду, ухвалою слідчого суддіШевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави і частково задоволено це ж клопотання останнього, а саме при існуючому запобіжному заході у вигляді застави на ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. п. 4, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, покладено обов`язки, передбачені п. п. 13, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України,.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2019 року.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Так, захисник зазначає, що ухвала слідчого судді була оскаржена ним в апеляційному порядку лише в частині покладання на підозрюваного ОСОБА_9 визначених у ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків за ініціативою суду, тобто за відсутності клопотання прокурора про зміну або покладання цих додаткових обов`язків. При цьому з посиланням на Конституцію України, рішення Європейського Суду з прав людини та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що має право на оскарження цього судового рішення у суді вищої інстанції. Також захисник з посиланням на ст. 6 Конвенції наголошує на неконституційності заборони оскаржувати покладання обов`язків, передбачених вищезазначеною нормою закону.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучену до неї копію ухвали Київського апеляційного суду від 29 липня 2019 року, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З ухвали Київського апеляційного суду від 29 липня 2019 року вбачається, що рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді місцевого суду постановлено з посиланням на вимоги ст. ст. 309, 392 та ч. 4 ст. 399 КПК України.
Так, апеляційний суд, мотивуючи своє рішення, обґрунтовано зазначив, що у ст. 309 КПК України наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, та визначено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. До таких інших ухвал слідчого судді відноситься і оскаржувана ухвала, яка була постановлена в порядку ст. 200 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання прокурора про зміну підозрюваномузапобіжного заходу із застави на тримання під вартою та про часткове задоволення цього ж клопотання останнього в частині покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, при існуючому відносно нього запобіжному заході у вигляді застави. Також вказує, що зазначене процесуальне рішення слідчого судді не суперечить вимогам КПК України і постановлене в межах його повноважень, тобто слідчий суддя вправі як не змінювати підозрюваному запобіжний захід, так і вправі покладати на нього відповідні процесуальні обов`язки при запобіжному заході, не пов`язаному з триманням під вартою. Апеляційне ж оскарження таких процесуальних рішень законом не передбачено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді до переліку рішень, визначених ст. 309 КПК України, не відноситься.

Зазначені ж у касаційній скарзі доводи захисника ОСОБА_4 , який, посилаючись на неконституційність заборони оскаржувати рішення слідчого судді про покладення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, вказує про позбавлення ОСОБА_5 права на апеляційне оскарження, колегія суддів також вважає безпідставними.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
А згідно з ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Отже, існуючий порядок апеляційного оскарження ухвал слідчого судді передбачає як можливість окремого (самостійного) їх оскарження ухвали, перелічені

у ч. ч. 1, 2 ст. 309 КПК, а також інші ухвали за наявності прямої вказівки у нормах КПК на можливість їх апеляційного оскарження (наприклад, ч. 2 ст. 117, ч. 6 ст. 304, ч. 3 ст. 509 КПК та ін.), так і подання заперечень проти них під час підготовчого провадження в суді.
Такий механізм спрямований на забезпечення виконання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, та дотримання вимог ст. 28 цього Кодексу щодо розумних строків провадження.
При цьому, основним критерієм для відмежування ухвал слідчого судді, які підлягають окремому оскарженню в апеляційному порядку і таких, заперечення проти яких подаються під час підготовчого провадження в суді, є пряма вказівка законодавця в нормах КПК України на можливість їх самостійного оскарження.

Однак, рішення слідчого судді про покладення на підозрюваного при існуючому щодо нього запобіжному заході у вигляді застави обов`язків, передбачених

п. п. 13, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, є судовим рішенням, якене відноситься до переліку рішень, визначених у ст. 309 КПК Україничи інших статтях цього Кодексу, які містять пряму вказівку на можливість апеляційного оскарження ухвал слідчого судді.

А тому твердження захисника ОСОБА_4 про позбавлення підозрюваного ОСОБА_5 права на апеляційне оскарження є необґрунтованим та суперечить положенням ч. 3 ст. 309 КПК України.
За таких обставин, відмовивши у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами захисників, апеляційний суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 липня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3