Справа № 462/6696/19
провадження 1-кс/462/2739/19
У Х В А Л А

15 листопада 2019 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника ВРЗЗКС СВ Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна, подане в межах кримінального провадження №0003260 від 22.10.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

встановив:

Начальник ВРЗЗКС СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.171 КПК України про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ним проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003260 щодо неправомірних дій невідомих осіб, які використали підроблені документи під час реєстрації права власності на АДРЕСА_2 , а подальше відчуження цього нерухомого майна може перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважав за можливе розглядати клопотання за відсутності слідчого, з огляду на вимоги ч.1 ст.172 КПК України і приймаючи до уваги підставне прохання слідчого з цього приводу, викладене у клопотанні.

Також дане клопотання можливо розглядати за відсутності власника майна ОСОБА_5 , оскільки згідно даних матеріалів клопотання така померла.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, перевіривши матеріали кримінального провадження №0003260, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0003260, 22.10.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що від Залізничної районної адміністрації департаменту житлового господарства та інфраструктури надійшла інформація про звільнення квартири АДРЕСА_1 . Звільнилась дана квартира у зв`язку із смертю основного квартиронаймача ОСОБА_5 (актовий запис про смерть №565 від 07.06.2019 р.).
Згідно інформаційної довідки №180238368 від 09.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що власником квартири була ОСОБА_5 підстава виникнення права власності рішення Яворівського районного суду від 05.12.2008 року (справа 2-1631/2008).
Відповідно до отриманої відповіді Яворівського районного суду від 21.10.2019 року, згідно системи документообігу суду «Д-3» станом на 21.10.2019 року цивільних справ, де стороною у справі є ОСОБА_5 в провадженні Яворівського районного суду Львівської області не перебувало.
Перевірка за даним запитом здійснювалася за допомогою алфавітного покажчика цивільних справ за 2008 рік, відповідно до якого, справи стороною у якій є ОСОБА_5 не перебувало і рішення по даній справі не виносилось, під реєстраційним номером №2-1631/2008 перебувала справа, де сторонами є інші особи з іншим предметом спору.
Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За змістом ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, згідно ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із постанови старшого слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 від 08.11.2019 року квартира, на яку просить накласти арешт слідчий, визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003260.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.2 ст.167 КПК України.
Таким чином, з огляду на положення ч.2 ст.167, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на квартиру порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.
Перевіряючи доводи клопотання про арешт майна, слідчий суддя враховує вищезазначені обставини кримінального провадження, те, що квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, є предметом кримінального правопорушення, тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого з метою збереження речового доказу, недопущення його відчуження, знищення або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності померлій ОСОБА_5 , шляхом заборони розпорядження цим майном.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1