Справа № 303/4425/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу начальника відділу нагляду за до держанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.07.2019 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 ..

Даною ухвалою суду задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженні за №0000856 від 05.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, - повернуто прокурору для виконання вимог п.5 ч.2 ст. 291 та ст.293 КПК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у зберіганні з метою збуту та транспортуванні з цією ж метою незаконно виготовленого спирту етилового, тобто увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України.

Вказаною ухвалою, суд першої інстанції за клопотанням захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 повернув прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 зазначивши, що він не відповідає вимогам ст.ст.23, 91 та п.5 ч.2 ст.291 КПК України, зокрема, в порушення принципу безпосередності дослідження доказів, містить посилання на показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , висновок експерта та інші слідчі дії проведені в ході досудового розслідування. Крім того, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 текстуально співпадає з формулюванням обвинувачення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до статті 91 частини 1 статті 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права сторони захисту, унеможливлюють виконання завдань кримінального провадження та правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Також судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_6 у ході досудового розслідування укладено договір із захисником

-2-

ОСОБА_7 , проте до обвинувального акту не додано розписку про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування захисником обвинуваченого, як це передбачено ч.4 ст.291 КПК України, що на думку суду першої інстанції свідчить про недотримання стороною обвинувачення вимог ст. 293 КПК України. При цьому судом першої інстанції визнано необґрунтованою позицію сторони обвинувачення стосовно звернення ОСОБА_6 до слідчого з відповідною заявою про відмову від захисника, оскільки така спростовується даними реєстру матеріалів досудового розслідування, який не містить інформації щодо процесуального рішення слідчого в порядку статті 54 КПК України, натомість містить інформацію про надання підозрюваному та його захиснику доступ до матеріалів досудового розслідування 05.07.2019. Зазначені порушення, на думку суду, позбавляють можливості призначити судовий розгляд даного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 просить ухвалу суду від 29.07.2019 - скасувати як незаконну та необґрунтовану й призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, а тому рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Прокурор вказує, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення. Прокурор також зазначає, що нормами процесуального закону не визначено вимог до змісту фактичних обставин та формулювання обвинувачення, тому такі викладаються прокурором у формі та обсязі достатньому для розуміння як судом так і сторонами кримінального провадження, а наявність повторюваних фраз свідчить про те, що вказані частини обвинувального акту є взаємопов`язаними між собою і не можуть бути змістовно різними, тому по іншому викласти ці обставини без втрати їх фактичного змісту чи порушення конструкції обвинувального акту неможливо. Зазначає про помилковість висновку суду про недотримання стороною обвинувачення вимог ст. 293 КПК України, оскільки прокурором в судовому засіданні наголошувалось, що адвокат ОСОБА_7 на час досудового розслідування документів, передбачених ст. 50 КПК України, про участь у даному кримінальному провадженні в якості захисника не надавав, договору із захисником ОСОБА_6 не надано ні на час його викриття у ході досудового розслідування, ні під час допиту в якості підозрюваного, за весь період проведення досудового розслідування адвокат ОСОБА_7 взяв участь виключно у проведенні вручення повідомлення про підозру та допиті в якості підозрюваного, що свідчить про те, що адвокат ОСОБА_7 взяв участь у проведенні окремої процесуальної дії на запрошення самого підозрюваного у порядку ст. 53 КПК України, що не покладає на нього обов`язку надалі здійснювати захист у всьому кримінальному провадженні. Також прокурор стверджує, що ОСОБА_6 надав прокурор розписку про те, що здійснювати доступ до матеріалів досудового розслідування, а також отримати обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування бажає особисто, без захисника. При цьому прокурор вказує, що наявні у реєстрі дані про вчинення вказаних дій обвинуваченим за участю захисника, наведено слідчим помилково «за шаблоном».

-3-

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цим вимогам закону ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає в повній мірі.

Згідно ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до процесуальних обов`язків, зазначених у ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.

Цих вимог КПК України слідчим та прокурором у даному кримінальному провадженні не дотримано.

Згідно з вимогами п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вимоги до обвинувального акту встановлені статтею 291 КПК України.

Відповідно до вимог вказаної статті обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

-4-

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, ст. 91 КПК України передбачено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Ця норма відповідає на питання - встановлення яких фактів і обставин є метою доказування. Обставини, викладені у ст. 91 КПК, мають узагальнюючий, орієнтуючий характер для всіх видів кримінального провадження. Водночас, індивідуалізація предмета доказування по конкретному провадженню здійснюється з урахуванням вимог диспозиції статті Кримінального кодексу, за якою кваліфікується діяння, що підлягає доказуванню. Аналіз змісту вказаної статті вказує на те, що в ній йдеться про обставини, які вказують на наявність або відсутність у досліджуваному діянні складу злочину, що впливають на визначення міри покарання чи звільнення від кримінальної відповідальності або є підставами для закриття кримінального провадження.
Відповідно ж до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння , передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Це твердження має містити характеристику (опис) кримінального правопорушення, його юридичну кваліфікацію .
Таким чином, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які становили предмет та межі доказування не тотожні поняттю - формулювання обвинувачення.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання суду на те, що в обвинувальному акті про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.204 КК України фактично відсутнє чітке викладення формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 цього кримінального правопорушення.
Як убачається з матеріалів провадження, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , який надійшов для розгляду до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області формулювання обвинувачення містить посилання на факт транспортування спирту та порожніх пляшок ОСОБА_6 , які останній отримав від невстановлених слідством осіб у районі «Красна Гірка» у м. Мукачево та повинен був транспортувати у с. Ракошино Мукачівського району за грошову винагороду сумі 350 грн..
Проте, на переконання колегії суддів, такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відображає всієї сукупності фактичних даних, що характеризують обставини вказаного діяння, обвинувачення в якому за ч.1 ст.204 КК України висунуто ОСОБА_6 обвинувальним актом, оскільки для застосування ч.1 ст.204 КК України необхідно встановити, що підакцизні товари як предмет передбаченого цією нормою злочину були виготовлені незаконно. Проте таких даних, як і даних щодо часу, місця, способу, мотиву, мети та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не містить .
Вказані обставини свідчать про формальне викладення обвинувального акту, що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а тому судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо необхідності повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 прокурору для усунення наведених вище недоліків.
Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

-5-

Слушними, на думку колегії суддів, є і посилання суду першої інстанції на неприпустимість посилання у формулюванні обвинувачення на докази, зокрема, показання свідків, висновок експерта та інші слідчі дії проведені в ході досудового розслідування, що свідчить про фактичне розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження, що вже на цій стадії провадження ставить сторону захисту у нерівне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що в свою чергу не узгоджується з такими засадам кримінального провадження, як змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів, а також суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79).
Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Отже, суд першої інстанції правильно встановив факт невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам ст. 291 КПК України та, на виконання положень ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, а доводи прокурора у апеляційній скарзі є безпідставними.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань . Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Цим гарантіям обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає.

-6-

Неконкретність обвинувачення безпосередньо стосується і права обвинуваченого ОСОБА_6 на справедливий судовий розгляд та порушує його право на захист.

Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, під час судового розгляду будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту по суті та унеможливить, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що вказані недоліки обвинувального акту, унеможливлюють його призначення до судового розгляду, а тому висновки суду про повернення його прокурору, апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про дотримання прокурором вимог ст. 291 КПК України, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, висновки суду першої інстанції, з огляду на зміст обвинувального акту, в частині виявлених його недоліків відповідають фактичним обставинам провадження, а невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Зазначені інші доводи, які прокурор навів в апеляційній скарзі, є такими, що не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, у зв`язку з чим апеляційним судом відхиляються.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.07.2019 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000856 від 05.08.2018 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: