Справа 556/597/19
Номер провадження 1-кп/556/85/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Рядок статзвіту № 90

24.06.2019 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

захисників обвинувачених адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Володимирець матеріали кримінального провадження №000035 від 31.01.2019 року по обвинуваченню неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, допризивника, не працює, не судимого,-

за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Нові Підцаревичі, Маневицького району, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта 8 класів, не військовозобов`язаного, не працює, не судимого,-

за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.304 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

31.01.2019 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_5 за попередньою змовою із сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою викрадення чужого майна, попередньо взявши з собою набір інструментів, прийшли до домоволодіння АДРЕСА_2 , де знаходився автомобіль марки «ГАЗ - 5201» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 . В той час, як на виконання свого злочинного наміру, який поєднувався єдиним злочинним умислом, неповнолітній ОСОБА_4 , за вказівкою батька, перебував неподалік вище вказаного домоволодіння, з метою спостереження та попередження про небезпеку, ОСОБА_5 , з метою викрадення редуктора з автомобіля марки «ГАЗ - 5201» д.н.з. НОМЕР_1 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, таємно вчинив дії, спрямовані на демонтаж вказаної запчастини із заднього моста у даному транспортному засобі. Знявши частину кріплень, які утримували задній міст в автомобілі, ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_4 , під час вчинення ними зазначених протиправних дій, були затримані потерпілим ОСОБА_9 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незакінченому замаху на вчинення крадіжки чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15, ч.2 cт. 185 КК України.

Крім того, 31.01.2019 року, приблизно о 00 годин 20 хвилин, ОСОБА_5 , будучи повнолітнім та достовірно знаючи про те, що його син ОСОБА_4 є неповнолітнім, діючи з прямим умислом, шляхом умовлянь, пропозиції та переконання останнього у безкарності, викликав у нього бажання прийняти участь у злочині, а саме крадіжці редуктора з автомобіля марки «ГАЗ - 5201» д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_9 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у втягнені неповнолітнього в злочинну діяльність, вчинені батьком, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст 304 КК України.

Неповнолітній ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю і суду пояснив, що 30.01.2019 року батько запропонував йому піти в с. Стара Рафалівка, Володимирецького району, де ОСОБА_5 раніше бачив автомобіль марки «ГАЗ - 5201», щоб викрасти редуктор з даного транспортного засобу. Взявши з собою набір інструментів, приблизно о 00 год. 30 хв. 31.01.2019 року вони прийшли до домоволодіння АДРЕСА_2 . За вказівкою батька, він залишився неподалік, спостерігати чи ніхто не йде. ОСОБА_5 в цей час здійснював демонтаж запчастини із заднього моста машини. В момент вчинення зазначених дій їх затримав потерпілий, викликав працівників поліції.

Щиро розкаюється у вчиненому.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , вину визнав, дав суду аналогічні покази. Він запропонував сину вчинити крадіжку, знає, що той неповнолітній.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ствердила, що син у скоєному розкаюється, розуміє протиправність подібних дій, зробив для себе відповідні висновки. Також запевнила, що буде постійно контролювати поведінку сина.

Крім визнання своєї вини самими обвинуваченими, винність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого їм злочину стверджується також:

-протоколом огляду місця події від 31.01.2019 року автомобіля марки «ГАЗ - 5201»;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.02.2019 року, де потерпілий розповів і показав, як затримав обвинувачених під час крадіжки;

-згідно Висновку спеціаліста з оцінки рухомого майна від 31.01.2019 року, середня ринкова вартість, бувшого у використанні, редуктора заднього моста із автомобіля марки «ГАЗ - 5201», придбаного у 2008 році, на момент проведення товарознавчого дослідження в задовільному, технічно справному стані, з врахуванням фізичного та функціонального зносу, станом на момент вчинення злочину (01.02.2019 року), становила:2350,00 грн.;

-протоколами проведення слідчого експерименту від 03.04.2019 року, де ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розповіли і показали як вчинили злочин.

Оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст.94 КПК України: кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття процесуального рішення, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено винуватість ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого їм злочину при викладених у вироку обставинах.

Злочинні дії обвинувачених вірно кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України як незакінчений замах на вчинення крадіжки чужого майна, за попередньою змовою групою осіб.

Вірна кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 і за ч.2 ст.304 КК України, як втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність, вчинені батьком.

Згідно ч.3 ст.12 КК України ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до характеристики за місцем проживання та навчання ОСОБА_4 характеризується позитивно, як спокійний, врівноважений, доброзичливий, не схильний до шкідливих звичок.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» зазначено, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Згідно положень ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому випадку до неповнолітнього судом застосовуються один або декілька заходів виховного характеру, зазначених в ч.2 ст.105 КК України.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 висловила думку, щодо доцільності звільнення обвинуваченого від покарання та застосування до нього заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд матері, покликаючись на те, що ОСОБА_4 вперше вчинив злочин середньої тяжкості, щиро розкаявся, за місцем проживання та навчання характеризується виключно позитивно.

Обвинувачений та законний представник неповнолітнього обвинуваченого підтримали позицію захисника.

Прокурор не заперечив щодо звільнення ОСОБА_4 від покарання та призначення йому примусових заходів виховного характеру, вказуючи на встановлення в судовому засіданні обставин, визначених ст.105 КК України.

Згідно Звіту про неповнолітнього обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеного службою в справах дітей Маневицької районної державної адміністрації, неповнолітній ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у своїх діях, добросовісно ставиться до навчання, має бездоганну поведінку, а тому вважають за доцільне звільнити його від покарання, з метою корекції поведінки, перевиховання, застосувати до неповнолітнього такі заходи виховного характеру як застереження та передача під нагляд матері.

І як зазначено у досудовій доповіді органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , спосіб його життя, історію правопорушень, а також низький рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Приймаючи до уваги, що злочин, вчинений ОСОБА_4 є злочином середньої тяжкості, вчинений ним у неповнолітньому віці та вперше, щире розкаяння обвинуваченого, позитивні характеристики за місцем проживання та навчання, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі на певний строк та звіт про неповнолітнього обвинуваченого у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо відповідно до ст.105 КК України звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру застереження та передача неповнолітнього під нагляд матері.

Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи №44/19 від 19.02.2019 року, ОСОБА_5 на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та до цього періоду страждав на Легку розумовому відсталість, в стані тимчасового розладу свідомості чи інших хворобливих психічних станах не перебував.
ОСОБА_5 в момент вчинення інкримінованого йому злочину не міг повною мірою усвідомлювати свої вчинки та керувати ними.
ОСОБА_5 в даний час також страждає на Легку розумову відсталість, у зв`язку з чим до нього рекомендовано застосувати примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
У зв`язку з вище викладеним, захисник обвинуваченого заявив клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру.
Прокурор не заперечив щодо задоволення даного клопотання.
Згідно ст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.
Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Як вбачається із змісту ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Відповідно до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності злочин.
Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. ( п.1 ч.1 ст.94 КК України)
Згідно ч.2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.
І як зазначено в ч.2 ст.504 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Отже відповідно до ст.20 КК України, ОСОБА_5 слід визнати обмежено осудною особою.
ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав, розкаявся у вчиненому, посередньо характеризується, є інвалідом ІІ групи з дитинства, має п`ятеро дітей.
Обставинами, які помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Статтею 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справах «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) та «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи вище викладене, тяжкість злочину, особу винного, конкретні обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання, з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України.

Крім того, визнання обвинуваченого обмежено осудним враховується судом при призначенні покарання, як пом"якшуюча обставина.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 N 7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" , визнано правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.304 КК України, у стані обмеженої осудності, в момент вчинення інкримінованого йому злочину не міг повною мірою усвідомлювати свої вчинки та керувати ними, тому стосовно нього слід застосовувати примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 370,373,374,504 КПК України, 20, 92-94 КК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_6 , строком на 1 (один) рік.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.304 КК України і призначити покарання:

- за ч.3.ст.15, ч.2 ст.185 КК УКраїни - 1 (один) рік позбавлення волі;

- за ч.2 ст.304 КК України - 4 роки позбавлення волі

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 остаточне покарання, за сукупністю злочинів,- чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі ч.ч. 1,2 ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, за місцем проживання.
Речові докази: лом, металевий предмет ззовні схожий на мантіровку, балонний ключ, чотири гайкових ключа, викрутку, чотири металеві головки, дві металеві шпильки знищити.

Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченомим та прокурору. Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя: