490/2744/17 06.09.2019
н/п 1-кп/490/351/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2744/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000609 від 14.12.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Весняне, Миколаївського району, Миколаївської області, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, не одружений, не працює, проходив військову службу за контрактом на посаді оператора - топогеодезиста радіолокаційного взводу батареї радіолокаційної розвідки дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні матрос, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

30.05.2016 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 12.07.2016 року № 148, матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду оператора - топогеодезиста радіолокаційного взводу батареї радіолокаційної розвідки дивізіону артилерійської розвідки зазначеної військової частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст.1 Закону України "Про оборону України" надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу "Про часткову мобілізацію" №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент нез`явлення на службу ОСОБА_3 до військової частини.

З 30.05.2016 року, тобто з моменту підписання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, матрос ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Про порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення до військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Однак, 23.09.2016 року о 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_3 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, з метою ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебуває за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

27.03.2017 року о 14 год. 00 хв. матрос ОСОБА_3 з`явився до військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ), чим повідомив про себе, але в подальшому до військової частини НОМЕР_1 не повернувся та до виконання службових обов`язків не приступив.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, винним себе визнав та суду пояснив, що в 2016 році, більш точної дати вже не пам`ятає, він уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України і його було призначено на посаду оператора - топогеодезиста радіолокаційного взводу батареї радіолокаційної розвідки дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Перед закінченням проходження тренування на Широколанівському полігоні йому повідомили про смерть дідуся, що стало психологічним ударом по його психіці. Після цього, через декілька місяців померла його бабуся, а ще пізніше - померла його двоюрідна сестра, в якої залишилось двоє дітей. З приводу надання йому відпустки за сімейними обставинами, він до свого командування не звертався. Однак, у зв`язку з даними подіями, він 23.09.2016 року о 08:00 год. не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 та у подальшому не бажає проходити військову службу. У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини та з`явлення із зізнанням, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної представником персоналу органу пробації, враховуючи інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушень, ймовірність вчинення повторного правопорушення, який оцінюється як середній, уповноважений органу з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі можливе. Заходів впливу щодо корекції особистих якостей з метою виправлення не потребує. Потребує психологічних консультацій щодо підвищення самооцінки, подолання негативних емоцій, які в майбутньому можуть призвести до агресивної поведінки. У разі ухвалення обвинувального вироку доцільним є призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням або обмеженням волі.

Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, усвідомлення протиправності своїх дій, суд на підставі ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 /трьох/ років з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1