Дата документу 16.09.2019 Справа № 325/1471/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/1471/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1097/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року, яким неповнолітній

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Олександрівка Приазовського району Запорізької області, українець, громадянин України, студент 2 курсу коледжу Мелітопольського інституту державного та муніципального управління, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2288 гривень, 2288 гривень, 2288 гривень, 2288 гривень та 2288 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 200000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди 50000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

14 липня 2018 року приблизно о 5 год. 20 хв. неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, керуючи автомобілем «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Насонова в с. Олександрівка Приазовського району Запорізької області з боку с. Степанівка Перша в напрямку с. Дунаївка Приазовського району Запорізької області.
В цей же час, у зустрічному з автомобілем «ВАЗ 2121» напрямку, рухався автомобіль «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 .
Під час руху, в районі перехрестя з пров. Вишневим в с. Олександрівка Приазовського району Запорізької області неповнолітній ОСОБА_7 , у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, долаючи закруглення проїзної частини вправо, перед зміною напрямку руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху після чого на ліве по ходу його руху узбіччя, де скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 .
Своїми діями неповнолітній ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 2.1а, 2.9а, 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
п. 2.1.а) - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
п. 2.9.а) - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням, або будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновків судових інженерно-транспортних експертиз з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-505 від 09.08.2018 року та 9-563 від 30.08.2018 року, з технічної точки зору, знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «ВАЗ 2101», ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в кареті швидкої медичної допомоги під час транспортування до лікарні, а його пасажир ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що враховуючи обставини кримінального правопорушення, факт перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння та відсутність каяття, йому необхідно було призначати максимальне покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки.

Також зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на істотне порушення її прав, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 56 КПК України, оскільки слідчий не повідомив її про час та місце проведення слідчих експериментів за участі обвинуваченого та свідка ОСОБА_14 , чим позбавив можливості взяти участь у вказаних процесуальних діях.

Вважає, що вказані докази в даному кримінальному провадженні є ключовими, і саме на підставі них були встановлені вихідні дані для судової інженерно-транспортної експертизи з дослідженням обставин та механізму ДТП.

Так, зі змісту протоколів проведення слідчих експериментів від 21 серпня 2018 року вбачається, що проїжджа частина на місці ДТП була мокрою та йшов дощ, хоча з відеозапису автомобільного відеореєстратора вбачається, що в момент ДТП проїжджа частина була суха.

Звертає увагу, що слідчий та прокурор не повідомили їй про намір призначити експертизу № 9-563 від 30 серпня 2018 року, не ознайомили з постановою про призначення експертизи до її проведення, позбавили можливості заявити клопотання про поставлення додаткових запитань експерту з приводу невідповідності вихідних даних фактичним обставинам ДТП.

Враховуючи вкладене вище, вважає судові інженерно-транспортні експертизи № 9-563 від 30 серпня 2018 року та № 9-505 від 9 серпня 2018 року незаконними та такими, що були проведені всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки в них було помилково визнано технічну можливість у її чоловіка уникнути ДТП.

Таким чином, як вказані висновки експертів, так і протоколи проведення слідчих експериментів є суперечливими та сумнівними, а тому їх необхідно було оцінювати критично та не робити на підставі них висновок про наявність в діях її чоловіки вини у дорожньо-транспортній пригоді.

Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді по справі, потерпілу ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , потерпілу ОСОБА_12 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, заслухавши неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, заслухавши прокурора, яка вирок суду вважала законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки потерпіла та її представник висновки судових експертиз в даному кримінальному провадженні а ні під час досудового розслідування, а ні в суді першої інстанції під сумнів не ставили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до частини 2 цієї статті суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог лише у разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Колегія суддів, переглядаючи вирок суду першої інстанції в наведених вище межах, приходить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України та в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини за ч. 2 ст. 286 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілих, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Крім того, суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані стороною обвинувачення документи, яким зробив обґрунтовану оцінку, а вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 та завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілої ОСОБА_12 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі не оспорює факт порушення обвинуваченим правил дорожнього руху та наслідки, що настали, вона насамперед оспорює висновки суду першої інстанції про те, що дії загиблого водія ОСОБА_13 також не відповідали вимогам ПДР України, вказує на порушення її прав під час проведення слідчих дій на стадії досудового розслідування та згідно описової частини апеляційної скарги не погоджується з видом і розміром призначеного ОСОБА_7 покарання.
При цьому колегія суддів наголошує на тому, що в прохальній частині апеляційної скарги, в якій безпосередньо викладаються вимоги апелянта щодо оскаржуваного рішення і саме в межах яких у відповідності до ст. 404 КПК України переглядає справу суд апеляційної інстанції жодних вимог щодо вироку суду в частині призначеного покарання апелянти не зазначає.
Отже висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у фактичному порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть однієї особи та заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості іншої особі, за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні.
З приводу доводів апеляційної скарги потерпілої в частині того, що під час проведення слідчих експериментів за участі обвинуваченого та свідка її не було повідомлено про час і місце їх проведення, чим істотно порушено передбачені п. 4 ч. 2 ст. 56 КПК України процесуальні права, що в подальшому призвело до використання суперечливих вихідних даних під час проведення судових інженерно-транспортних експертиз, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

З огляду на ч. 3 ст. 240 КПК України, до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Враховуючи, що обов`язкова участь потерпілого під час проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного чи свідка, а також необхідність повідомлення про дату, час та місце його проведення нормами КПК України не передбачена, колегія суддів вважає, що в даному випадку слідчий скористався наданими йому процесуальними правами та не визнав необхідною участь потерпілої ОСОБА_10 під час проведення слідчих експериментів.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілої про порушення слідчим та прокурором її прав у зв`язку з тим, що вона не була повідомлена про намір провести експертизи, не була ознайомлена з постановами про їх призначення.

Так, с системного аналізу статей 242-244 КПК України вбачається, що експертиза проводиться за дорученням слідчого судді чи суду за клопотанням, з яким має право звернутися будь-хто зі сторін кримінального провадження, в тому числі потерпілий, який відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України має рівні з іншими учасниками кримінального провадження права на збирання доказів, подання клопотань та реалізацію інших процесуальних прав.

В даному кримінальному провадженні, яке не є провадження в формі приватного обвинувачення, з клопотаннями про проведення експертиз до слідчого судді звертався лише слідчий, і з огляду на ч. 3 ст. 244 КПК України саме він як особа, яка подала клопотання, повідомляється про місці та час їх розгляду.

Разом з тим, кримінальними процесуальними нормами на слідчого суддю, суд чи орган досудового розслідування не покладено обов`язок повідомляти потерпілого про факт звернення до суду чи слідчого судді з відповідним клопотанням про проведення експертизи.

З матеріалами кримінального провадження, зокрема з висновками експертиз, потерпіла була ознайомлена в повному обсязі 3 вересня 2018 року з 16 год. 10 хв. по 16 год. 25 хв., що підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування та не заперечувалось самою потерпілою (т 1, а.с. 16).

Враховуючи це, у разі наявності сумнівів стосовно достовірності вихідних даних, які використовувались при проведенні судових інженерно-транспортних експертиз або ж незгоди з висновками експертів, потерпіла могла оскаржити їх у встановленому законом порядку слідчому, процесуальному керівнику в даному кримінальному провадженні або слідчому судді ще на стадії досудового розслідування.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що потерпіла висловлювала незгоду із висновками експертів.

До того ж, під час дослідження документів у судових засіданнях, будь-яких клопотань про визнання висновків експертиз недопустимими доказами чи про проведення повторних експертиз потерпіла чи її представник не заявляли.

Колегія суддів звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_10 у своїй апеляційної скарзі фактично не погоджується з вихідними даними, які стосуються стану дорожнього покриття на момент ДТП та зазначає, що у висновку було помилково зазначено, що проїжджа частина на місці ДТП була мокра та йшов дощ, хоча з відеозапису автомобільного реєстратора вбачається, що проїжджа частина була суха.

В мотивувальній частині вироку суду зазначено, що відсутність в момент зіткнення автомобілів дощу та наявність сухої дороги підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , а також оглянутим відеозаписом з автомобільного реєстратора, належного свідку ОСОБА_16 (т. 2, а.с. 229, 1 абзац).

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено та визнано доведеним, що на момент ДТП дощу не було, а дорожнє покриття було сухим.

Крім того, з ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2018 року, якою було задоволено клопотання слідчого про проведення експертизи вбачається, що експерту для дослідження було надано певні вихідні дані, в тому числі про те, що стан дорожнього покриття та узбіччя в момент ДТП були сухими (т. 2, а.с. 3-4).

На виконання вказаної ухвали було проведено експертизу, за результатами якої було складено висновок № 9-505 від 9 серпня 2018 року, з якого вбачається, що у всіх варіантах та часі небезпеки в діях ОСОБА_13 є невідповідність вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України. Разом з тим, в одних варіантах та часі небезпеки невідповідність дій ОСОБА_13 вимогам п. 12.3 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, а в деяких інших не знаходиться в причинному зв`язку. До того ж, в одних варіантах та часі небезпеки він мав технічну можливість уникнути ДТП за допомогою застосування екстреного гальмування аж до повної зупинки, а в деяких інших не мав (т. 2, а.с. 6-16).

Після цього, 21 серпня 2018 року було проведено слідчі експерименти за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 , під час яких вони пояснили, що в момент ДТП проїжджа частина була мокра та йшов дощ (т. 2, а.с. 17-19, 20-22).

У зв`язку з тим, що стан дорожнього покриття та погодні умови, які використовувались як вихідні дані при проведенні експертизи № 9-505 від 9 серпня 2018 року, не співпадали з тими, про які зазначали ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , слідчий звернувся до слідчого судді ще з одним клопотанням про проведення експертизи зі зміненими вихідними даними (стан дорожнього покриття та узбіччя в момент ДТП мокрі), яке було задоволено ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2018 року (т. 2, а.с. 23-24).

На виконання вказаної ухвали було проведено експертизу, за результатами якої було складено висновок № 9-563 від 30 серпня 2018 року, з якого вбачається, що в діях ОСОБА_13 є невідповідність вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, і він мав технічну можливість уникнути ДТП за допомогою застосування мір направлених на зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки (т. 2, а.с. 26-41).

Таким чином, як висновком експерта № 9-505 від 9 серпня 2018 року, так і висновком експерта № 9-563 від 30 серпня 2018 року беззаперечно встановлено, що в діях ОСОБА_13 є невідповідність вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України, і надані ОСОБА_7 та ОСОБА_14 показання під час проведення слідчих експериментів на це жодним чином не впливають, так само, як і не впливає стан дорожнього покриття, наявність чи відсутність дощу на момент ДТП.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої з приводу призначеного ОСОБА_7 покарання, яке на її думку є занадто м`яким, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Даючи аналіз вимогам вказаних норм кримінального процесуального закону, колегія суддів зазначає, що за обставин, коли погіршується становище обвинуваченого прокурор, потерпілий чи його представник у своїх апеляційних скаргах зобов`язані ставити питання про скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нового вироку судом апеляційної інстанції.

За обставин, коли прокурор, потерпілий чи його представник фактично ставлять питання про погіршення становища обвинуваченого і не ставлять питання про постановлення нового вироку апеляційним судом, а просять вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений права погіршувати становище обвинуваченого.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги потерпілої в частині невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є слушними, але відсутність в апеляційній скарзі кримінально-процесуальних підстав для погіршення становища обвинуваченого унеможливлює задоволення апеляційної скарги потерпілої.

До того ж, призначення нового розгляду в суді першої інстанції можливе виключно у випадках, передбачених ч. 1 ст. 415 КПК України, і під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги потерпілої, істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4