Справа № 496/2783/19
Провадження № 1-кп/496/321/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В Біляївському районному суді Одеської області розглядається зазначене кримінальне провадження.
29 вересня 2019 року спливає двомісячний термін тримання ОСОБА_4 під вартою.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується в скоєні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років, не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, також прокурор посилається на наявність достатньої кількості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, повторного вчинення кримінального правопорушення, які на цей час не відпали, а також враховуючи той факт, що під час затримання обвинуваченого, ОСОБА_4 намагався втекти від працівників поліції, що виключає застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому.
Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт посилаючись на хвороби обвинуваченого.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.
Потерпілий в судовому засіданні залишив вирішення вищевказаного питання на розсуд суду.
При продовженні тримання особи під вартою, як і при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у злочині, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
Приймаючи рішення про можливість продовження строку тримання під вартою суд приймає до уваги, що у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти: ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /дело Stogmuller против Austria/; ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /дело Stogmuller против Austria/; ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /дело Matznetter против Austria/; ризик, що особа порушить громадський порядок /дело Letellier против France/.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Оцінюючи ризик того, що ОСОБА_4 може ухилятися від правосуддя, суд приймає до уваги те, що санкція статті за якою обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання від 3 до 6 років позбавлення волі, а також те, що обвинувачений намагався втекти під час його затримання тож все вищевказане на думку суду є важливим аргументом, що він може переховуватись від правосуддя.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.
Оцінюючи тяжкість вчиненого злочину, які інкримінується обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину у конкретних умовах місця і часу та враховує, щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші данні, які характеризують особу обвинуваченого ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту не надані, а також те, що особа обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним продовжити ізоляцію ОСОБА_4 від суспільства, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Суд звертає увагу, що обставини які можуть вважатись судом як істотні для зміни запобіжного заходу на більш м`який на час розгляду клопотання суду не надані, і судом не встановлені.
Твердження захисника обвинуваченого про необхідність змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який в зв`язку тим, що останній інфікований вірусом імунодефіциту людини суд не бере до уваги у зв`язку з тим, що відповідно до довідок наданих захисником обвинуваченого в яких зазначено лише про те, який встановлений діагноз відносно обвинуваченого та не зазначено про неможливість обвинуваченого утримувати в умовах слідчого ізолятора, у зв`язку із чим відсутні достатні підстави для зміни раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Тому на думку суду, клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задоволенню не підлягає.
Так, суд вважає, що заслуговують на увагу доводи прокурора, про існування ризиків того, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_4 , може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Інших доводів, які мають бути враховані судом, і які об`єктивно вказують на зміну тих обставин, що були підставою для обрання та подальшого продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту чи обвинуваченим не надано.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 29.09.2019 р., суд приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, також суд враховує тяжкість інкримінованого йому злочину, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі, а також те що обвинувачений намагався уникнути покарання та втекти від органів поліції, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, а також вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, враховує те, що він у судовому засіданні ще не був допитаний, а також з метою уникнення ризиків того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Приймаючи до уваги те, що на теперішній час судовий розгляд даного кримінального провадження триває, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, не зникли, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою. Наявність у обвинуваченого місця постійного проживання жодним чином не свідчить про можливість запобігти заявленим ризикам.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд враховує підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 183, 331, 395 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт залишити без задоволення.
Клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме з 16 вересня 2019 року по 14 листопада 2019 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в Одеському УВП-21 УДПтС України в Одеській області.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - начальнику Одеського УВП-21 УДПтС України в Одеській області.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 справа № 3-208/2018(2402/18).
Ухвала набирає законної сили негайно.
Повний текст буде оголошено 24 вересня 2019 року о 09.00 годин.

Суддя: ОСОБА_1