Житомирський апеляційний суд
Справа №292/887/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000182 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28 березня 2019 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно - технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше несудимого, -

обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, -
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його. Вважає вирок суду незаконним та небгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального права. Зазначає, що суд розглянув справу упереджено, оскільки безпідставно відмовив у задоволенні клопотань учасників процесу про вчинення процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення судового рішення. Крім того, вказує, що суд без належних підстав залишив поза увагою покази потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які в судовому засіданні дали показання про те, що перед ДТП та на момент її скоєння за кермом автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 був ОСОБА_18 , а також висновок спеціаліста №38-40/19 від 04.02.2019 року та акт судово-медичного дослідження №58 від 31.01.2019 року, які повністю спростовують його вину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що вирок суду ухвалений незаконним складом суду, оскільки стороною захисту та обвинуваченим було заявлено відвід головуючому судді в справі ОСОБА_1 , проте суд без належного обгрунтування відмовив у задоволенні їх заяв. Вказує, що суд обмежив сторону захисту в можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема, відмовив у задоволенні клопотань про вчинення процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення судового рішення. Посилається на те, що приймаючи рішення суд залишив поза увагою покази потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які в судовому засіданні дали показання про те, що перед ДТП та на момент її скоєння за кермом автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 був ОСОБА_18 . Зазначає, що матеріали справи містять ряд доказів, які суперечать одне одному і суд першої інстанції не надав цьому факту належної оцінки. Крім того зазначає, що при дослідженні висновків експертів та постанов слідчого на підставі яких були призначені судові експертизи, суд проігнорував той факт, що жоден з експертів не був попереджений про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки його було підписано неуповноваженою на те особою, він не містить формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а тому ОСОБА_9 на даний час не набув статусу обвинуваченого. Решта доводів апеляційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 ..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить дослідити наявні в матеріалах справи докази, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 є аналогічними доводам апеляційних скарг захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

В апеляційні скарзі потерпілий ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального права. Зазначає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України є помилковим, оскільки суд безпідставно не взяв до уваги його покази, покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , а також висновок спеціаліста №38-40/19 від 04.02.2019 року та акт судово-медичного дослідження №58 від 31.01.2019 року, які повністю спростовують вину ОСОБА_9 . Вказує, що перед ДТП та на момент її скоєння за кермом автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 був ОСОБА_18 , а не ОСОБА_9 .

Прокурор Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_20 подав заперечення на апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де вказав про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28 берзня 2019 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді - 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.
Початок строку відбуття покарання вирішено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_21 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_21 завдану їй моральну шкоду в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави судовий збір в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 :
- 790 (сімсот дев`яносто) гривень 96 копійок за проведення судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди №3/496;
- 790 (сімсот дев`яносто) гривень 96 копійок за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу №3/436.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 21 травня 2017 року близько 19 години ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Ємільчино-Пулини від с.Ясенівка до с.Пулино-Гута Пулинського району Житомирської області, перевозив пасажирів ОСОБА_18 та ОСОБА_13 .
Під час руху по вказаному маршруту за 209 м до с.Пулино-Гута водій ОСОБА_9 в порушення вимог п.п.1.5 та 2.3б Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п.12.1 цих же Правил невірно оцінив дорожню обстановку, не врахував дорожніх умов, а саме - стану поверхні проїзної частини (чистоти, рівності, шорсткості, зчеплення), не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожніх умов і стану свого транспортного засобу, що унеможливило постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впоравшись з керуванням автомобіля, допустив його бічний занос з послідуючим виїздом за межі проїзної частини, у лівий кювет, де відбувся наїзд на перешкоду у вигляді дерев та подальшого перекидання транспортного засобу.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього краю правої великогомілкової кістки, перелому нижньої частини правої малогомілкової кістки, вивиху правого гомілковоступневого суглобу, садна на обличчі, які в своїй сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.
Крім того, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_18 отримав наступні тілесні ушкодження: садно лівої гомілки, два садна правої гомілки, два синці та садно лівого передпліччя, множинні садна обличчя, синець лобної ділянки, синець носу, крововилив в м`які тканини голови в лобній ділянці, масивний розлитий синець задньої поверхні правої половини грудної клітки, перелом 2, 3, 4 ребер по правій біляхребтовій лінії, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ребер по правій лопатковій лінії з правобічним гемотораксом (кров в правій плевральній порожнині - до 300 мл) та масивним геморагічним забоєм правої (повністю) та лівої (майже повністю) легень, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала від дії тупої травми грудної клітки - переломів ребер справа та масивним геморагічним забоєм обох легень, що ускладнились гострою дихальною недостатністю.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог пунктів 1.5, 2.3 б та 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Заслухавши доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в підтримання поданих апеляційних скарг, які узгодили свою позицію та просили призначити новий розгляд в суді першої інстанції, думку прокурора та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_14 в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження середньої тяжкості та смерть потерпілого ОСОБА_18 . Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України судом кваліфіковано правильно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину не визнав та пояснив, що в неділю в травні 2017 року, точної дати він не пам`ятає, на власному автомобілі ВАЗ-21063 поїхав на футбол в с.Ясенівка Пулинського району. На стадіоні були хлопці, серед яких були ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Вони вирішили поїхати в сусіднє село Пулино-Гута за слабоалкогольними напоями. ОСОБА_23 відмовився їхати, тому він сів на водійське місце, а ОСОБА_24 на переднє пасажирське місце та вони поїхали в с.Пулино-Гута, де купили слабоалкогольні напої та цукерки і повернулися на стадіон в с.Ясенівка. Там вони вживали слабоалкогольні напої. Під час розмови ОСОБА_22 запитав у нього дозволу проїхатися на його автомобілі, запевнивши, що має посвідчення водія, та з його дозволу сів за кермо автомобіля, а він сів на переднє пасажирське сидіння. По с. Ясенівка ОСОБА_22 їхав зі швидкістю близько 50 км/год. По дорозі вони зупинилися на зупинці громадського транспорту та підібрали ОСОБА_25 , після чого поїхали кататися в напрямку с.Пулино-Гута. За селом ОСОБА_22 збільшив швидкість. Заїхавши за знак "Ясенівка" автомобіль в`їхав в яму, після чого його почало кидати зі сторони в сторону, а далі він нічого не пам`ятає. Прийшов до свідомості в лікарні.
Також, на запитання експерта в суді першої інстанції ОСОБА_9 відповів, що він сидів на пасажирському сидінні. Зіткнення автомобіля з перешкодою було спочатку лобове, а потім бокове. Він особисто вдарився головою об скло, а водій вдарився животом. Автомобіль перекинувся на правий бік, ОСОБА_26 впав на нього. Перелізши через ОСОБА_26 він виліз через задню ліву сторону. В момент ДТП автомобіль рухався зі швидкістю 80 км/год.
При апеляційному розгляді даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 надав аналогічні покази та заперечив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення.
Проте, такі покази обвинуваченого мають суперечності, яким суд першої інстанції надав правову оцінку, навівши відповідні мотиви.
Крім того, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілого ОСОБА_27 , який в судовому засіданні пояснив, що 21 травня 2017 року був з хлопцями на стадіоні в с.Ясенівка. Близько 18 години його брат ОСОБА_22 та ОСОБА_28 сіли в автомобіль та поїхали. Через 1-1,5 год йому зателефонував ОСОБА_29 , який повідомив, що його брат розбився. Прибувши на місце аварії, він побачив брата ОСОБА_30 , який був на пасажирському сидінні, та ОСОБА_25 , який був на задньому сидінні. ОСОБА_28 з батьком були біля автомобіля. Першим на місце пригоди прибув ОСОБА_31 . ОСОБА_32 першим подзвонив батьку, а не в швидку чи поліцію. ОСОБА_22 за 15 днів до аварії звільнився з армії, посвідчення водія не мав. На автомобілі була вмятина з правої сторони, а у ОСОБА_30 була побита права сторона;
- показах потерпілої ОСОБА_21 , яка пояснила, що була в своєї матері, коли приїхав її син ОСОБА_33 та повідомив, що її син ОСОБА_34 загинув;
- показах свідка ОСОБА_35 , який пояснив, що 21 травня 2017 року він був на стадіоні в с.Ясенівка. Його брат ОСОБА_22 та ОСОБА_28 сіли в автомобіль останнього та поїхали. За кермом автомобіля був ОСОБА_32 . Через 30 хвилин ОСОБА_22 позвонив йому та повідомив, що ОСОБА_28 привезе його додому. Пізніше до нього позвонив його брат ОСОБА_36 та повідомив, що ОСОБА_34 з ОСОБА_37 потрапили в аварію. Прибувши на місце аварії, він побачив брата ОСОБА_38 , який сидів в автомобілі та тримав ОСОБА_39 за руку та голову. ОСОБА_33 сказав "Все". При цьому ОСОБА_32 сказав: " ОСОБА_40 був за кермом, не звинувачуй ОСОБА_30 ", на що його батько відповів, що поліція розбереться. З ним були ОСОБА_41 та ОСОБА_42 . Передня частина автомобіля була зім`ята з пасажирської сторони;
- показах свідка ОСОБА_43 , який в суді першої інстанції пояснив, що в 2017 році, точної дати не пам`ятає, не доїжджаючи до моста в напрямку с.Ясенівка побачив перевернутий автомобіль, який лежав на правому боку. Один з чоловіків стояв біля автомобіля з розбитою правою стороною обличчя та розмовляв по телефону, другий сидів на задньому сидінні з поламаною ногою, а ще один лежав головою під "бардачком", із загнутою шиєю. Він заліз в автомобіль і витягнув останнього. Він був ще живий, в нього з рота йшла піна, інших ушкоджень він не пам`ятає. Після цього зателефонували на швидку та в поліцію. Приїхали родичі. Пасками безпеки ніхто з них не був пристебнутий. Чи були пошкодження в салоні автомобіля не пам`ятає;
- показах свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що в 20-х числах травня близько 19 години сидів біля свого будинку при дорозі і бачив як рухався автомобіль, за кермом якого був ОСОБА_22 , а поряд сидів ОСОБА_28 . Автомобіль рухався зі швидкістю 50-60 км/год. Через 5-10 хвилин до нього зателефонував ОСОБА_44 і повідомив, що його син ОСОБА_45 з`їхав з дороги. Коли вони приїхали на місце пригоди, останній ходив по дорозі. ОСОБА_46 сидів на задньому сидінні і сказав, що в нього зломана нога. Автомобіль знаходився в кюветі на правій стороні, в ньому було вибите лобове скло, зім`ята передня частина та дверцята, вікна зі сторони водія не було. ОСОБА_26 лежав вниз животом на спинці пасажирського сидіння, його ноги були в ОСОБА_47 на плечах, а голова внизу під панеллю. Кострицю йому допомагав діставати ОСОБА_48 , а ОСОБА_26 через передні водійські двері виймали ОСОБА_31 і ОСОБА_49 . В цей час приїхала швидка. Коли ОСОБА_26 вийняли з автомобіля, в нього явних ушкоджень не було. У ОСОБА_50 була розбита голова та плече. Пошкодження в автомобілі були з правої сторони попереду;
- показах свідка ОСОБА_51 , про те, що близько року назад він перебував на вулиці біля будинку сусіда ОСОБА_52 разом із ОСОБА_53 та бачив як проїхав автомобіль, хто був за кермом не знає. Згодом до нього зателефонував ОСОБА_46 та повідомив, що вони потрапили в аварію. Також попросив допомогти йому вилізти з автомобіля. Коли він разом з ОСОБА_54 приїхали на місце аварії, то він побачив, що у канаві був перевернутий на праву сторону автомобіль. ОСОБА_46 знаходився на задньому сидінні автомобіля, ОСОБА_26 у зігнутому стані на правому боку на пасажирському передньому сидінні, із зігнутою до панелі головою. ОСОБА_32 знаходився біля автомобіля, говорив по телефону. Обличчя останнього було в крові. На пошкодження автомобіля він уваги не звернув. На місце аварії першим прибув ОСОБА_55 ;
- показах свідка ОСОБА_56 , який пояснив, що більше року назад був присутнім на аварії та разом з ОСОБА_57 допомагав витягувати з автомобіля ОСОБА_25 та ОСОБА_58 . Бачив, що автомобіль ВАЗ перевернутий, а ОСОБА_32 виліз з нього весь у крові. У нього з носа йшла кров та була розбита голова. При цьому були присутні ОСОБА_46 та брати ОСОБА_59 . Тіло ОСОБА_26 було в скрученому стані, голова знаходилася під панеллю. Він ще був живий, бо відкрив очі, після чого в нього з рота пішла піна, він захрипів, на голові ушкоджень та крові не було. ОСОБА_36 подавав ОСОБА_60 головою до нього, вони витягнули його та поклали на спину. Костриця сидів праворуч на задньому сидінні;
- показах свідка ОСОБА_61 , про те, що ОСОБА_46 повідомив, що потрапив в ДТП і у нього зламана нога. Коли вони приїхали на місце аварії, автомобіль був перевернутий на правий бік, дверцята в ньому були відкриті. ОСОБА_62 дотягнувся до шиї ОСОБА_26 та перевірив його пульс, однак пульсу не було. Він сказав, щоб викликали швидку. До автомобіля він не підходив, ОСОБА_50 бачив здалеку. На місці аварії вони були близько 4-5 хвилин, після чого поїхали додому.
Вищезазначені пояснення суд апеляційної інстанції вважає належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки вони узгоджуються з висновками експертиз в частині розташування під час ДТП загиблого ОСОБА_63 , обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_13 .
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою до нього та фотоілюстраціями від 21.05.2017 року, згідно якого на ділянці автодороги сполученням смт.Пулини-смт.Ємільчине поблизу с.Пулино-Гута виявлено автомобіль марки ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_1 , на якому маються пошкодження, сконцентровані в передній частині у вигляді деформацій частин та деталей, а саме: переднього бамперу, решітки радіатора, передньої рамки, капота, переднього правого крила, передніх і задніх правих дверцят, розбиття лобового скла та правої фари, які утворилися від наїзду на перешкоду у вигляді дерева. Крім того, зазначаються відомості про труп ОСОБА_18 , 1994 р.н. (т.2 а.п.21-29);
- актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 30.05.2017 року, відповідно до якого відрізок автодороги Т-0605 між с.Пулино-Гута та с.Ясенівка Пулинського району визнано таким, що потребує ремонту деформованих ділянок асфальтового покриття (ям та вибоїн) (т.2 а.п.30);
- висновком експерта від 12.06.2017 року №3/436, зі змісту якого вбачається, що на момент ДТП робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходились в технічно працездатному стані, однак ходова частина, а саме - встановлення на задній осі шин різних моделей - не відповідала вимогам п.31.4.5 (г) ПДР України. В процесі дослідження не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (т.2 а.п.31-43);
- висновком експерта від 19.06.2017 року №3/496, відповідно до якого в наведених технічних умовах, з технічної точки зору, максимально допустима швидкість руху автомобіля ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 регламентується п.12.6 (ґ) Правил дорожнього руху України та не повинна перевищувати 90 км/год. В умовах даної пригоди при заданому комплексі вихідних даних величина швидкості руху автомобіля ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , перед початком бокового заноса автомобіля визначається рівною не менше 86,1...91,4 км/год. Дана швидкість є мінімальною, оскільки при проведенні розрахунків не враховувались затрати кінетичної енергії на деформації при наїзді на перешкоду (дерево). У даній дорожній обстановці водієві автомобіля ВАЗ 2106, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_9 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 1.10 (дорожні умови; дорожня обстановка); 12.1; 12.6 (ґ); 12.9 (б) Правил дорожнього руху України. Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода була скоєна в задовільних дорожніх умовах при відсутності зовнішніх факторів (не було створено небезпеки для руху), змушуючи водія екстрено виконувати ті чи інші норми Правил дорожнього руху України, тобто, рішення ситуації повністю визначалось вибраними водієм ОСОБА_9 на свій розсуд діями (т.2 а.п.45-50);
- висновком експерта №477 від 22.06.2017 року, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_18 виявлені тілесні ушкодження: садно лівої гомілки, два садна правої гомілки, два синці та садна лівого передпліччя, множинні садна обличчя, синець лобної ділянки, синець носу, крововилив в м`які тканини голови в лобній ділянці, масивний розлитий синець задньої поверхні правої половини грудної клітки, перелом 2, 3, 4 ребер по правій біляхребтовій лінії, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ребер по правій лопатковій лінії з правобічним гемотораксом (кров в правій плевральній порожнині - до 300 мл) та масивним геморагічним забоєм правої (повністю) та лівої (майже повністю) легень. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, що мали обмежену та переважаючу контактуючі поверхні, якими могли бути виступаючі та переважаючі частини салону автомобіля, можливо при обставинах та в термін вказаних в описовій частині постанови, являються прижиттєвими, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_18 настала від тупої травми грудної клітки - переломів ребер справа з масивним геморагічним забоєм обох легень, що ускладнились гострою дихальною недостатністю. Смерть потерпілого настала через незначний проміжок часу, обчислюваний хвилинами, після отримання тілесних ушкоджень в ділянці грудної клітки. В момент отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитись в будь-якій позі, при яких ділянки тілесних ушкоджень доступні для їх утворення. Видано остаточне лікарське свідоцтво про смерть № 1704. Перелом ребер справа з масивним забоєм обох легень (т.2 а.п. 52-54).;
- висновком експерта від 29.06.2017 року №1364, зі змісту якого вбачається, що при госпіталізації ОСОБА_13 в травматологічне відділення комунальної установи Пулинської районної ради "Центральна районна лікарня" у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього краю правої великогомілкової кістки, перелому нижньої частини правої малогомілкової кістки, вивиху правого гомілковоступневого суглобу, садна на обличчі. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупого (их) предмета (ів), не залишивши в них яких-небудь специфічних та характерних ознак, дозволяючих ідентифікувати їх контактуючу, слідоутворюючу поверхню та могли виникнути при обставинах та в термін, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Вищевказані тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я (т.2 а.п.55-56);
- висновком експерта від 27.06.2017 року №1343, згідно якого у ОСОБА_9 виявлено забійну рану, садна, синці та крововилив на обличчі, струс головного мозку, садна на правій верхній кінцівці (без зазначення в медичних документах форми, розмірів ушкоджень та характеру поверхні саден), які утворилися від дії як тупих твердих предметів, так і гострих, не виключено при дорожньо-транспортній події, в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, але лише за характером тілесних ушкоджень встановити розташування ОСОБА_9 в автомобілі не представляється можливим. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Встановлені клінічні діагнози "Закритий перелом обох верхньо-щелепних кісток в ділянці гайморових пазух (зовнішньої та нижньої стінок), кісток носа", "Забій лівої нирки" за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не оцінюються, оскільки на час проведення судово-медичної експертизи рентгенограми кісток лицевого черепу не надані та результати лабораторного дослідження сечі в динаміці в медичних документах відсутні (т.2 а.п.57-58);
- висновком експерта №1332/35 від 29.06.2017 року, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, які були б характерні для водія легкового авто не виявлено (т.2 а.п.192-195);
- висновком експертів від 12.09.2017 року №103/3/558 за результатами проведення комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної експертизи, згідно яких на автомобілі ВАЗ-2106, р/н НОМЕР_1 , виявлено аварійні механічні пошкодження ударно-динамічного характеру, сконцентровані в передній, правій боковій та задній частині автомобіля, виражені слідами згинів, вдавлювання, вминання металу з відшаруванням власного лакофарбового покриття, розбиттям скла. При цьому загальний напрямок слідоутворюючої сили був спрямований спереду назад справа наліво відносно поздовжньої осі автомобіля. Вказані пошкодження могли утворитися в процесі контакту автомобіля ВАЗ-2106, р/н НОМЕР_1 , з предметами обмеженої площини (деревами) під час переміщення транспортного засобу поза межами проїзної частини. Згідно з виявленими пошкодженнями на автомобілі в даному конкретному випадку є фронтальне зіткнення вищевказаного транспортного засобу з перешкодою з послідуючим його перевертанням і виявлені тілесні ушкодження потерпілих в результаті даної пригоди виникли від контакту з травмоутворюючими частинами салону автомобіля та від інерційної сили зміщення тіл та ковзанні. В даному конкретному випадку травмоутворюючими частинами салону автомобіля є передня панель, лобове (повітряно-вітрове) скло, спинки сидіння, стійки, внутрішні поверхні дверей. Співставляючи характер тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_18 та пошкоджень салону автомобіля, комісія експертів вважає, що дані тілесні ушкодження, за виключенням ушкоджень у вигляді крововиливів в органи заднього середостіння, під плевру легень, в біляниркову клітковину справа є прямими контактними ушкодженнями, котрі виникли при контакті з панеллю приладів салону автомобіля, осколками лобового скла, спинкою сидіння при відкидуванні тіла назад при первинному контакті з перешкодою. Інші тілесні ушкодження є ознаками загального струсу тіла - непрямими ушкодженнями від зміщення тіла в салоні автомобіля. Вищевикладене дозволяє вважати, що ОСОБА_18 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди знаходився в салоні автомобіля в якості пасажира переднього сидіння. Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 - рана в надбрівній ділянці зліва, синці навколо очей, множинні садна обличчя, правої верхньої кінцівки, крововиливу в кон`юнктиву лівого ока та сам характер пошкоджень салону автомобіля, ОСОБА_9 на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився на місці водія автомобіля. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 знаходився на місці пасажира заднього сидіння автомобіля, на що вказує характер виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого - практично відсутні тілесні ушкодження на обличчі, за виключенням одного садна в ділянці надбрівної дуги зліва, деформація в ділянці правого гомілково-ступневого суглобу, перелом правого краю п`яткової кістки і нижньої частини малогомілкової кістки справа з вивихом стопи (т.2 а.п.70-78).
Також, допитаний в судовому засіданні місцевого суду голова експертної комісії ОСОБА_64 підтвердив свій висновок та після задання уточнюючих запитань обвинуваченому ОСОБА_9 вказав, що враховуючи характер та ступень тяжкості отриманих тілесних ушкоджень учасниками ДТП, а також ушкодження, які зазнав автомобіль ВАЗ 2106, в якому знаходилися учасники на момент ДТП, за кермом вказаного автомобіля знаходився обвинувачений ОСОБА_9 , на передньому пасажирському сидінні під час ДТП знаходився ОСОБА_18 , а на задньому сидінні був ОСОБА_13 . Також експерт підкреслив, що покази свідків чи будь-яких інших осіб на висновок комісійної експертизи не впливають, оскільки ключовими вихідними даними для їх висновку були тілесні ушкодження водія, пасажирів та механічні пошкодження транспортного засобу, за результатами яких робилися відповідні висновки експертами, що мають відповідну кваліфікацію.
Суд апеляційної інстанції вважає наведені докази, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та на які суд послався в обвинувальному вироку, належними, допустимими та достовірними відповідно до вимог ст.94 КПК України.
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, доведена повністю.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Отже, встановивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів сторони обвинувачення і сторони захисту, та наведенням мотивів на спростування доводів сторони захисту, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дав критичну оцінку поясненням обвинуваченого ОСОБА_9 , про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки вони, як і доводи апеляційної скарги про його невинуватість, не відповідають встановленим обставинам кримінального провадження, повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції доказів і, на переконання суду апеляційної інстанції, є способом захисту від пред`явленого обвинувачення та спрямовані на уникнення ним кримінальної відповідальності за фактично скоєне діяння.
Також, на підтвердження винуватості ОСОБА_9 судом обгрунтовано покладено в основу вироку покази голови експертної комісії ОСОБА_65 , який підтвердив висновок комплексної експертизи від 12.09.2017 року №103/3/558. Пояснення експерта в тій частині, що тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_18 характерні для пасажира автомобіля, підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню, отримані у встановленому законом порядку, а тому є належним та допустимим доказом. Більше того, це є думка ОСОБА_66 як експерта, а не як окремої особи без спеціальних знань та без розуміння досліджуваного питання.
Щодо доводів апелянтів про незаконний склад суду, слід зазначити наступне.
30.01.2018 року захисником ОСОБА_11 було направлено до суду заяву про відвід головуючої по справі судді ОСОБА_1 , яка передана для розгляду судді Черняхівського районного суду Житомирської області ОСОБА_67 та за результатами розгляду, суддею відмовлено у задоволені вказаної заяви у зв`язку з її безпідставністю.

25.04.2018 року захисником ОСОБА_68 також було направлено заяву про відвід головуючої по справі судді ОСОБА_1 , у задоволенні зазначеного відводу було відмовлено ухвалою Червоноармійського районного суду ( суддя ОСОБА_69 ) у зв`язку із безпідставністю вказаної заяви. Також захисником ОСОБА_68 в цей же день було направлено заяву про відвід судді ОСОБА_69 , однак вказана заява залишена суддею без розгляду, як відвід, що має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

08.05.2019 року захисником ОСОБА_68 було повторно направлено заяву про відвід головуючої по справі судді ОСОБА_1 , яка також залишена суддею без розгляду, як відвід, що має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження. В цей же день, обвинуваченим ОСОБА_9 було знову направлено до суду заяву про відвід головуючої судді по справі ОСОБА_1 , у якому також було відмовлено судом, тоді в цей же день іншим захисником ОСОБА_11 повторно направлено до суду заяву про відвід головуючої по справі судді ОСОБА_1 , яка також залишена суддею без розгляду, як відвід, що має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ініціаторами відводів не було доведено належними доказами, а судом при розгляді відводів не було встановлено наявності підстав для відводу судді ОСОБА_1 про що було постановлено законні та обґрунтовані ухвали. Посилання захисників та обвинуваченого на «чутки», що суддя ОСОБА_1 має намір позбавити волі обвинуваченого, без належного обгрунтування зазначених обставин, не є підставою для задоволення відводу судді в розумінні вимог ст.75 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що кримінальне провадження було розглянуто законним складом суду.

Твердження захисника ОСОБА_10 про те, що в судовому засіданні було з`ясовано, що потерпілим у вказаній справі являється ОСОБА_27 , хоча у примірнику обвинувального акту, який був йому вручений вказано потерпілим ОСОБА_27 , тобто, на його думку, потерпілий під час досудового розслідування та потерпілий під час судового розгляду є різними особами, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на правильність висновків суду, оскільки в судовому засіданні було з`ясовано, що у обвинувальному акті, який вручений адвокату була допущена описка, зокрема неправильно вказано по-батькові потерпілого, а потерпілим як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду була одна і таж особа ОСОБА_27 .
Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки його підписано неуповноваженою на те особою, а тому ОСОБА_9 на даний час не набув статусу обвинуваченого, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки згідно постанови про призначення групи слідчих в даному кримінальному провадженні визначені відповідні слідчі, в тому числі і слідчий СВ Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_70 , який і складав обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні (а.п.26).

Доводи апелянтів про безпідставне залишення судом поза увагою показів потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які в судовому засіданні дали показання про те, що перед ДТП та на момент її скоєння за кермом автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 був ОСОБА_18 колегія суддів вважає необгрунтованими.

Так, зі змісту вироку вбачається, що судом першої інстанції надано правову оцінку вказаним показам, до яких суд віднісся критично, оскільки в судових засіданнях потерпілий ОСОБА_13 неодноразово повідомляв, що зловживає спиртними напоями, в усьому підтримує ОСОБА_9 та його захисників, який привозить його в судові засідання. Крім того, залежно від поставленого запитання змінював свої покази.
Покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 суд також оцінив критично, оскільки вони не бачили перебування ОСОБА_63 за кермом автомобіля за межами селе та під час дорожньо-транспортної події, яка сталася за межами села за 1.5 2 км і не були очевидцями події, а прибули на місце ДТП через деякий час.
Покази свідка ОСОБА_15 не спростовують вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вказаний свідок повідомив суду, що зі слів батька обвинуваченого - ОСОБА_71 , саме його син ОСОБА_9 знаходився за кермом автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи апелянтів про те, що жоден з експертів не був попереджений про кримінальну відповідальність, колегія суддів також вважає безпідставними.

Так, відповідно до ч.2 ст. 102 КПК України, у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у всіх висновках експертів, досліджених в судовому засіданні наявні дані та підписи експертів про те, що вони попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Отже, апеляційним судом встановлено, що всі експерти, які приймали участь у проведенні експертиз в даному кримінальному провадженні мають відповідну кваліфікаційну підготовку та були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку, що відповідає вимогам ст.35 Закону України «Про судову експертизу».

Доводи апелянтів про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань учасників процесу про вчинення процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Так, 22.01.2019 року суд своєю ухвалою відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про проведення комплексної судово-медичної і судово-трасологічної експертизи, оскільки, у вказаному провадженні вже була проведена зазначена експертиза під час досудового розслідування та висновок комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної експертизи №103/3/558 від 12.09.2017 року був досліджений у судовому засіданні, а повторна експертиза призначається, в разі коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також і наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Крім того, на підтвердження висновків експерта від 12.09.2017 року №103/3/558 в судовому засіданні надав пояснення голова експертної комісії ОСОБА_64 , який підтвердив зазначений висновок і сторона захисту мала можливість з`ясувати питання, які вважала суперечливими.
Доводи апелянтів про те, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок спеціаліста №38-40/19 від 04.02.2019 року (а.п.231-247 т.2) та акт судово-медичного дослідження №58 від 31.01.2019 року (а.п.1-2 т.3), які повністю спростовують вину ОСОБА_9 колегія суддів вважає безпідставними.

Так, у вироку суду вказаним висновкам дана правова оцінка. Зокрема, судом зазначено, що згідно висновку спеціаліста №38-40/19 від 04.02.2019 року, складеного на підставі заяви адвоката ОСОБА_72 , експертні висновки складені за результатами проведеної комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної експертизи (висновок експерта №103/3/558 від 05.09.2017-12.09.2017 року) не можна вважати "...обґрунтованими та підтвердженими об`єктивними медичними даними щодо розташування ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_18 в салоні автомобіля, виходячи з характеру наявних тілесних ушкоджень" (т.2 а.п.231-247).
Надаючи правову оцінку вказаному висновку спеціаліста, суд зазначив, що на вирішення спеціаліста з судово-медичної експертизи ставилося лише одне питання: "Чи можна вважати експертні висновки, складені за результатами проведеної комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної експертизи обґрунтованими та підтвердженими об`єктивними медичними даними щодо розташування ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_73 в салоні автомобіля, виходячи з характеру наявних тілесних ушкоджень", що в сукупності з іншими діями обвинуваченого та його захисників судом розцінюється як бажання затягнути розгляд справи. Крім того, ОСОБА_74 як спеціаліст судово-медичної експертизи ставить під сумнів, крім судово-медичної експертизи, також і транспортно-трасологічну експертизу, не маючи відповідної кваліфікації судового експерта в цій галузі.
Також, судом зазначено, що відповідно до акту №58 судово-медичного дослідження (обстеження) від 31.01.2019 року, складеного на підставі адвокатського запиту ОСОБА_72 , згідно даних медичної документації, судово-медичного дослідження (обстеження) у ОСОБА_9 є чисельні забійні рани, садна правого плеча, забійна рана лівої надбрівної дуги, струс головного мозку, що відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від удару до виступаючих частин в салоні легкового автомобіля при зіткненні його з фіксованою опорою. В момент отримання даних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 міг знаходитись на передньому пасажирському сидінні (т.2 а.п.248-249). Оскільки інших питань перед судово-медичним експертом Чуднівського МРВ СМЕ ОСОБА_75 не ставилось, тому відповіді чи міг знаходитися ОСОБА_9 на сидінні водія він на надавав.
Отже, даний висновок спеціаліста не є категоричним.
За таких обставин, враховуючи виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_18 та обвинуваченого ОСОБА_9 , з огляду на пошкодження транспортного засобу, при усіх повідомлених свідками обставинах та даних, які вбачаються з письмових доказів, колегія суддів вважає доведеним поза розумним сумнівом, що саме обвинувачений ОСОБА_9 керував транспортним засобом та в результаті порушення ним Правил дорожнього руху України скоїв дорожньо - транспортну пригоду, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_13 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості та настала смерть потерпілого ОСОБА_18 .
Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції не дав достатньо часу для підготовки до судових дебатів, чим порушив право на захист.
Так, з журналу судового засідання від 26.03.2019 року вбачається, що після з`ясування обставин, встановлених під час розгляду кримінального провадження, та перевірки їх доказами, головуючий у судовому засіданні з`ясував в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме та за відсутності клопотань, суд постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів. В судових дебатах після виступу прокурора, у адвоката ОСОБА_10 виникла потреба подати нові докази, суд відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкрив судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

На підставі викладеного, колегією суддів встановлено, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, наслідків кримінального правопорушення та поведінки обвинуваченого після своєного, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченному у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, оскільки саме таке покарання є справедливим та достатнім, визначеним у відповідності до загальних засад призначення покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, зокрема, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідає меті кримінального покарання, що визначена ст. 50 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Цивільний позов вирішено у відповідності до вимог ст.128 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Червоноармійського районого суду Житомирської області від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: