КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2193/2019 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст.122 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження відносно обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та йому призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки та покладено на нього обов`язки: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати та у строк відбування покарання зараховано перебування під вартою з 23.11.2018 по 18.01.2019 включно.

Вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 14.11.2018 о 19 год. 04 хв., на ґрунті особистих неприязних стосунків, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та свідомо припускаючи настання наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи у своїй правій руці пристрій для відстрілу набоїв, споряджених гумовими кулями, зайшов до приміщення магазину «Пивной Барон», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 5 Б, підійшов до торгового прилавку та здійснив постріл в область голови ОСОБА_7 , а потім здійснив ще два постріли в бік ОСОБА_7 а саме в спину та в праве коліно, від чого останній впав на підлогу.

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді: непроникаючої відкритої черепно-мозкової травми (кульове поранення), забій головного мозку, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, яке спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу; непроникаюче сліпе кульове поранення грудної клітини, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу; сліпе кульове поранення правого колінного суглобу, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Вказані ушкодження не мають ознак небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, оскаржуваний вирок просить змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що районний суд безпідставно визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, оскільки він постійно змінював свої показання, перед потерпілим за вчинене не вибачався і жодним чином не допомагав йому, а лише визнання ним своєї вини не свідчить про щире каяття.

Також поза увагою суду залишились обставини, у зв`язку з якими у обвинуваченого на ґрунті особистих неприязних стосунків виник злочинний умисел, спрямований на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Вважає, що суд у мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, доказів на підтвердження судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, з огляду на що суд 1-ї інстанції, на думку апелянта, не виконав вимоги п.2 ч.1 ст.91, ст.370, п.2 ч.3 ст.374 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_7 , прокурора, які підтримали апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися судом і ніким з учасників судового провадження в суді не оспорювались, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, є правильною.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 , то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначено у вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, не одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, і правильно обрав ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 50, 75 КК України, без достатніх на те підстав, звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на що правильно звертає увагу представник потерпілого в апеляційній скарзі.

У відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував недостатньо і звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих мотивів для прийняття такого рішення. Судом 1-ї інстанції враховано наявність пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття та відсутність обтяжуючих обставин.

Разом з тим, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував характер вчиненого правопорушення та загально небезпечний спосіб його вчинення за допомогою зброї, ставлення обвинуваченого до вчиненого, коли він грубо порушуючи громадський порядок та ігноруючи правила поведінки у суспільстві, з особливою зухвалістю вчинив злочинні дії щодо потерпілого, після вчинення яких не надав йому допомогу, не викликав швидку, не вибачився за вчинене, а в подальшому не цікавився станом здоров`я і не надавав матеріальної допомоги , а тому колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ї інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, є явно помилковим та свідчить про неправильне застосування кримінального закону у цій частині, на що обґрунтовано звертає свою увагу апелянт.

Відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до незаконного звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом згідно вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його відношення до вчиненого, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і приходить до висновку, що покарання, призначене у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом і розміром в достатній мірі сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів.

Таким чином, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання термін його попереднього ув`язнення з 23.11.2018 по 21.02.2019 з розрахунку, що 1 (одному) дню позбавлення волі відповідає 1 (один) день попереднього ув`язнення.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4