233 № 233/4984/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого

судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за

участю

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка Донецької області у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000721 від 10 червня 2019 рокуза обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, «питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», -

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000721 від 10 червня 2019 рокуза обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 звернулась до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки не перестали існувати обставини та ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані при вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу останньому, яке підтримала в судовому засіданні та наполягала на його задоволенні.

Потерпіла ОСОБА_6 , надавши суду письмове клопотання, просила змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки має із обвинуваченим двох спільних малолітніх дітей (2016 та 2017 року народження), які потребують піклування з боку батька. Також їх спільне житло потребує підготовки до опалювального сезону, а вона не в змозі фізично це зробити. Тому просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 , заперечуючи щодо задоволення клопотання прокурора, посилаючись на відсутність намірів ухилення від явки до суду, просив, врахувати, що є батьком двох неповнолітніх дітей, заявив клопотання, про зміну запобіжного заходу на більш м`який такий, як домашній арешт.
Захисник ОСОБА_7 , заперечував проти заявленого прокурором клопотання, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників судового засідання, суд встановив таке.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого(ч.1). Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу(ч.2)
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 листопада 2019 року.

Згідно ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання про продовження та зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також ст.12 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливості його зміни на більш м`який, суд вважає, що на час розгляду справи не зникли підстави вважати про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за особливо тяжке кримінальне правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років може бути визнане ОСОБА_8 більш небезпечними ніж втеча;
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує,що, згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Також, в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України» вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Обвинувачений має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем мешкання проживає разом із потерпілою, з якою утримує двох спільних малолітніх дітей 2016 та 2017 року народження, які потребують батьківського піклування. Сама потерпіла ОСОБА_6 , не одноразово наполягала на зміні запобіжного заходу її співмешканцю ОСОБА_8 на більш м`який за для забезпечення повноцінного існування її сім`ї в період підготовки до зимнього сезону.

Враховуючи наведене, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні не доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 187 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим; вік обвинуваченого, стан його здоров`я, наявність можливого місця проживання в Костянтинівському районі Донецької області; відсутність судимостей в минулому та повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що усунення існуючого ризику і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 можливе й при застосуванні такого запобіжного заходу, як домашнього арешту із покладенням на обвинуваченого, обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
При цьому суд зазначає, що само по собі покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого злочину, не може бути підставою для продовження відносно нього виключно запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а застосовуючи до ОСОБА_8 такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, поклавши на нього, обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Тому в задоволенні клопотання прокурора, слід відмовити.

Клопотання сторони захисту та потерпілої слід задовольнити.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора «про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» - відмовити.

Клопотання потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, звільнивши його негайно з під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , такі обов`язки:

1) З`являтися на виклик суду для проведення судового розгляду;

2) Не відлучатися з Костянтинівського району, Донецької області без дозволу суду;
3) Повідомляти суд про зміну місця проживання;

4) Заборонити обвинуваченому ОСОБА_8 , залишати житло за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 - цілодобово;
5) Заборонити обвинуваченому ОСОБА_8 спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;
6) Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.
Виконання ухвали доручити Костянтинівському ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, тобто до 19 січня 2020 року.
Направити/вручити копію цієї ухвали учасникам судового провадження, негайно після її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3