У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Добра Криниця Баштанського району Миколаївської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 187 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_5 визначено покарання, у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироками Єланецького районного суду Миколаївської області від 06.09.2017 р., Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08.09.2017 р., Баштанського районного суду Миколаївської області від 13.02.2018 р., і остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Ухвалено зарахувати ОСОБА_5 , на підставі ст. 72 КК України, у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 31.03.2017 р. по 20.06.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 р. по день набрання вироком законної сили день за день.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 808,08 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду першої інстанції скасувати, виправдавши його за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Просить зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Узагальнені доводи апелянта.

Обвинувачений ОСОБА_5 стверджує, що висновки суду за епізодом вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, є необґрунтованими і невмотивованими.
Стверджує, що під час досудового і судового слідства порушено його право на захист, обмежено право сторони захисту на доведення у суді невинуватості у вчиненому злочині, що суттєво перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
На його думку, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.
Вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону те, що всупереч вимог ст. ст. 84-86, ч. 2 ст. 89 КПК України, в обґрунтування доведеності його винуватості покладені явно недопустимі докази, які незаконно зібрані з порушенням його права на захист та шляхом фальсифікації матеріалів кримінального провадження.
В суді першої інстанції зазначались доводи на спростування його вини у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_8 , але вони судом належним чином не спростовані, а тому висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, є уявними, викладеними на припущеннях та лише на версії потерпілого. Судом не встановлена та не доведена наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, поверхнево оцінені докази, за відсутності в його діях складу цього злочину, кримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки відсутня об`єктивна сторона злочину, недоведений умисел, застосовані норми кримінального закону, які не підлягали застосуванню, прийняті до уваги докази, які є неналежними, за наявністю суперечливих доказів, які мають істотне значення для правильності висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, що свідчить про однобічність та необ`єктивність.
Судом не дотримано вимог Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

29.08.2015 р. близько 15.00 год. ОСОБА_5 , реалізуючи свій намір на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, знаходячись в кв. АДРЕСА_3 , таємно викрав належні ОСОБА_9 музичний центр «Аіва700М», вартістю 650 грн., електром`ясорубку «Хілтон», вартістю 1 103 грн. та інше майно. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, яким розпорядився за власним розсудом, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмір 7 603 грн.
18.08.2016 р. ОСОБА_5 близько 23.00 год., знаходячись біля будівлі Навчально-наукового інституту історії, політології та права Миколаївського національного університету ім. Сухомлинського, розташованого на пл. Комунарів, 1 в м. Миколаєві, розігнувши металеві прути віконної решітки, проник через вікно до приміщення інституту, а потім до кабінету № 05 140 вказаного інституту, звідки повторно, таємно викрав телевізор марки «Samsung», вартістю 5 499 грн., монітор марки «Aser», системний блок «Logic power», клавіатуру, мишку, колонки 2 штуки марки «Genios», загальною вартістю 4 500 грн., які належать вказаному університету. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, розпорядився ним за власним розсудом, чим заподіяв Навчально-науковому інституту історії, політології та права Миколаївського національного університету майнову шкоду в розмірі 9 999 грн.
31.01.2017 р. ОСОБА_5 у вечірній час, реалізуючи свій намір на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом відкриття вікна проник до кв. АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належну ОСОБА_10 мікрохвильову пічку «LG MS», вартістю 700 грн. Після чого ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на зазначену суму.
01.02.2017 р. ОСОБА_5 у вечірній час доби, реалізуючи свій намір на таємне викрадення чужого майна, повторно, відкривши вікно, проник до квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_10 електрообігрівач «UFO ECH-20», вартістю 1 200 грн. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним за власним розсудом, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду у вказаному розмірі.
25.02.2017 р. обвинувачений ОСОБА_5 близько 04.00 год., знаходячись біля під`їзду № 1 буд. АДРЕСА_5 , реалізуючи свій намір на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , здійснив напад на останнього, збив потерпілого з ніг, та наніс не менше шести ударів рукою в обличчя і голову, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, синців обличчя, правого вуха, шиї, саден голови, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, після чого зірвав з шиї потерпілого золоті ланцюжок вагою 9,54 г., вартістю 5 986,83 грн., із хрестиком вагою 1,86 г., вартістю 1 167 грн., та з кишені куртки забрав паспорт громадянина України, картку платника податків на ім`я ОСОБА_8 , перепустку за місцем роботи потерпілого, ключі від квартири потерпілого, які для нього майнової цінності не мали. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився за власним розсудом, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 7 154,07 грн.
31.03.2017 р. ОСОБА_5 близько 04.00 год., реалізуючи свій намір на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, знаходячись в домоволодінні АДРЕСА_6 , таємно викрав належні ОСОБА_11 телевізор «Sony CDL40R», вартістю 8 800 грн., належні ОСОБА_12 туалетну воду «So fever», вартістю 300 грн., мобільний телефон «Nоkіа», вартістю 500 грн. та інше майно. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним за власним розсудом, чим заподіяв майнову шкоду потерпілій ОСОБА_11 в розмірі 8 800 грн., потерпілому ОСОБА_12 5 300 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно з проникненням в житло та приміщення, та за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, часткове відшкодування потерпілим шкоди, окрім шкоди заподіяної розбійним нападом, обставину, яка пом`якшує покарання за обвинуваченням у вчинення крадіжки визнання вини, обставину, яка обтяжує покарання за обвинуваченням у скоєнні розбою вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду без змін, позицію захисника щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаних у вироку злочинів за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно з проникненням в житло та приміщення, окрім епізоду викрадення майна в інституті історії та права Університету ім. Сухомлинського, апелянтом не оспорюються, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, не містить формулювання обвинувачення. Такі доводи обвинуваченого є надуманими, оскільки зазначений обвинувальний акт містить крім обов`язкових відомостей, передбачених вимогами ч. 2 ст. 291 КПК України, фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій за ч. 1 ст. 187 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , в тому обсязі, в якому вони встановлені під час досудового розслідування, обвинувачення сформульовано достатньо конкретно, зрозуміло, яке саме діяння інкриміновано ОСОБА_5 , його правова кваліфікація.
Крім того, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, жоден з учасників кримінального провадження, в тому числі й стороною захисту не висловлено позиції про неналежне формулювання обвинувачення, незрозумілості або неконкретності пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 1 ст. 187 КК України, обвинувальний акт за цим обвинуваченням прийнято судом до розгляду.
При цьому, обвинувачений під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції надавав пояснення та висловлював свою позицію щодо пред`явленого обвинувачення, з яким не погоджувався, а відтак останньому була зрозуміла суть пред`явленого обвинувачення

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу того, що відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження його винуватості у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, апеляційний суд доходить наступного.
В судах першої та апеляційної інстанцій, обвинувачений ОСОБА_5 показав, що 25.02.2017 р. після знайомства з потерпілим і вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_8 , біля під`їзду дому його образив, і, між ними зав`язалась бійка, під час якої якої він, ухиляючись від ударів потерпілого, декілька раз вдарив останнього рукою. В ході бійки, потерпілий загубив золоті речі та документи, які він (обвинувачений) після бійки підібрав із землі та забрав з собою.
Але, такі твердження обвинуваченого, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції наполягав на тому, що ОСОБА_5 напрошувався до нього додому, але він відмовив. В момент, коли він відчиняв двері під`їзду, ОСОБА_5 наніс йому удар, від якого він впав на землю. В той час як він лежав на землі, ОСОБА_5 продовжував його бити, зірвав з його шиї ланцюжок з хрестиком, дістав з кишені документи та ключі від квартири, які забрав із собою.
Підстав, які б свідчили про неправдивість показань потерпілого ОСОБА_8 під час судового розгляду не встановлено, і, обвинуваченим не наведено обставин, які б свідчили про те, що потерпілий надавав неправдиві показання або оговорював його. Отже, показання потерпілого судом першої інстанції вірно покладені в основу доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України вони узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Так, в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.02.2017 р., потерпілим ОСОБА_8 вказано на те, що наглядно знайома особа на ім`я ОСОБА_13 , із застосуванням фізичного насильства, відкрито заволоділа золотим ланцюжком, паспортом та іншим майном на загальну суму 10 000 грн.
Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2017 р., ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка відкрито, із застосуванням насильства, заволоділа його майном.
Відповідно протоколу огляду місця події від 25.02.2017 р., в ході огляду ділянки місцевості за адресою м. Миколаїв, вул. Дзержинського, 56, біля першого під`їзду будинку, виявлено речовину бурого кольору.
За висновком експерта № 282 від 27.02.2017 р., у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, правого вуха, шиї, саден голови, підборіддя, перелому кісток носу. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок не менше, як від шести ударних дій тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги та інше, з давністю утворення біля 2-3 діб до часу огляду. За ступенем тяжкості перелом носу відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, всі інші тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень.
Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.04.2017 р. свідок ОСОБА_14 (таксист) впізнав на фото ОСОБА_5 , як особу, яка 25.02.2017 р. близько 04.00 год., повернувшись після того як провів друга додому, біля буд. АДРЕСА_7 , просив його закласти до ломбарду ланцюжок з хрестиком, на що він погодився.
Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 27.04.2017 р. за участю підозрюваного ОСОБА_5 , він показав та розповів на місцевості, як він 25.02.2017 р. біля під`їзду побив потерпілого ОСОБА_8 , вказав, що ланцюжок з хрестиком не зривав з потерпілого.

Отже, з урахуванням наведених доказів та показань потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин нападу на нього обвинуваченим ОСОБА_5 , вбачається, що після завдання потерпілому тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 обшукав потерпілого, а знайдені цінні речі, за допомогою сторонньої особи, здав до ломбарду, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належно оцінив зібрані у справі й дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Наведені показання потерпілого, протоколи процесуальних дій з додатками, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, суд першої інстанції правомірно визнав належними та допустимими доказами, оскільки ці докази отримані уповноваженим на це органом, з відомого, не забороненого законом джерела, в установленому законом порядку, з дотриманням процесуальної форми, належним чином закріплені та завірені, не суперечать іншим здобутим у справі доказам. Показання потерпілого стійкі, послідовні, узгоджуються з іншими письмовими доказами, і наведені потерпілим обставини, вчиненого відносно нього злочину, підтверджуються даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 01.03.2017 р. та 07.04.2017 р., висновком експерта № 282 від 27.02.2017 р. та іншими доказами.
З урахуванням викладеного, є неприйнятними доводи апелянта про недопустимість наведених у вироку доказів. Висновки суду щодо оцінки наведених доказів відповідають положенням ст. ст. 85, 86 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оскаржує доведеності його вини у вчиненні злочинів, за фактом крадіжок, але як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, заперечував свою причетність до крадіжки в інституті історії та права Університету ім. Сухомлинського, зокрема стверджував про неможливість перенесення телевізора лише однією особою.
Але, такі доводи обвинуваченого є голослівними та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.
Так, свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що в серпні 2016 року, близько 23.00 год. ОСОБА_5 по телефону просив її взяти паспорт та підійти до ломбарду. Біля ломбарду ОСОБА_5 , який приїхав на такси, із багажнику автомобіля дістав телевізор, і вони вдвох зайшли до приміщення ломбарду, але працівники ломбарду перевіривши телевізор його не прийняли оскільки останній мав інвентаризаційний номер.
21.04.2017 р. під час проведення слідчого експерименту із ОСОБА_5 , він в присутності захисника, розповів яким чином потрапив до приміщення аудиторії № 05.140 інституту історії та права Університету ім. Сухомлинського, детально показав на місці спосіб (механізм) викрадення майна із приміщення, в тому числі телевізора.
Відповідно протоколу огляду предмету від 26.08.2016 р. викрадений ОСОБА_5 телевізор має розміри довжина 90 см., висота 55 см., ширина 6 см.
З урахуванням наведених доказів, вбачається що ОСОБА_5 самостійно переносив викрадений телевізор, що підтвердила й свідок ОСОБА_15 , отже розміри телевізора та антропометричні дані ОСОБА_5 дозволяли йому самостійно, без сторонньої допомоги, переносити телевізор, як під час викрадення так і під час перенесення до ломбарду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 наголошує на порушенні його права на захист, впродовж апеляційного розгляду уточнив свої доводи зазначивши, що його право на захист порушено на досудовому розслідуванні під час проведення 21.04.2017 р. слідчого експерименту, за його участю, за епізодом викрадення майна з приміщення аудиторії інституту історії та права Університету ім. Сухомлинського. Показав, що призначений йому захисник впродовж слідчого експерименту, не заявляв клопотань про які він просив його заявити.
З приводу наведеного апеляційний суд доходить наступного.
В ч. 1 ст. 20 КПК України зазначено про те, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
За даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21.04.2017 р. проведеного за участю ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_16 та понятими ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з протоколом ознайомлені всі учасники даної слідчої дії, поставивши свої підписи, протокол прочитаний вголос, доповнень, заяв та клопотань від учасників слідчої дії, в тому числі від ОСОБА_5 , не надходило.
Впродовж, як слідчого експерименту, так і судового розгляду за даними журналу судового засідання в суді першої інстанції, жодних клопотань або повідомлень про неналежне виконання захисником свої обов`язків від ОСОБА_5 не надходило.
За наведеного, підстав вважати, що було порушено право ОСОБА_5 на захист під час досудового розслідування не має.

Підсумовуючи наведене, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом викрадення майна в приміщенні аудиторії інституті історії та права Університету ім. Сухомлинського є вірними, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому доводи ОСОБА_5 про не вчинення зазначеної крадіжки не заслуговують на увагу та є безпідставними.

Щодо доводів обвинуваченого про пом`якшення призначеного йому покарання, то апеляційний суд доходить наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 вчинив три злочини, два з яких є тяжкими, а один злочином середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, за місцем мешкання характеризується негативно, майнова шкода по крадіжкам відшкодована частково завдяки діям правоохоронних органів, майнова шкода завдана розбійним нападом не відшкодована, обставинами, що пом`якшують покарання є визнання вини за обвинуваченнями у вчиненні крадіжок, окрім епізоду крадіжки в інституті історії та права Університету ім. Сухомлинського, обставиною, що обтяжує покарання за обвинуваченням у вчиненні розбою вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведених обставин, на думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції ОСОБА_5 за своїм видом та розміром відповідає вимогам ст. ст. 65 - 67 КК України, ступеню тяжкості вчинених злочинів та його особі, є необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних порушень, а тому доводи обвинуваченого про те, що призначене йому покарання за своїм розміром, є явно несправедливим через суворість не заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що наведені обвинуваченим ОСОБА_5 в апеляційній скарзі доводи про не сформульоване обвинувачення, неповноту та упередженість судового розгляду, порушення його права на захист, недоведеність умислу на вчинення злочину та невмотивованість призначеного судом покарання, мають загальний та абстрактний характер, і, не містять жодних конкретних даних або доказів, які б могли свідчити про такі порушення.

Як вбачається зі змісту резолютивної частини вироку, суд першої інстанції зарахував ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк тримання під вартою період з 31.03.2017 р. по 20.06.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 р. по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р. зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно Прикінцевих положень, зазначений Закон застосовується до осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Із системного аналізу чинного кримінального процесуального законодавства вбачається, що якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 р. (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 р., тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.

Отже, апеляційний суд вважає, що з урахуванням дати взяття ОСОБА_5 під варту (31.03.2017 р.), дати вчинення ним злочинів (29.08.2015 р., 18.08.2016 р., 31.01.2017 р., 01.02.2017 р., 25.02.2017 р., 31.03.2017 р.) обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно зарахувати у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р., з 31.03.2017 р. по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Оскільки попереднє ув`язнення з моменту затримання ОСОБА_5 (31.03.2017 р.) по 20.06.2017 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, вже зараховане оскаржуваним вироком, йому має бути зараховано попереднє ув`язнення з 21.06.2017 р., і до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2018 року відносно ОСОБА_5 змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.), зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 р. по 28.05.2019 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ ____________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3