Ухвала
іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 1-2/11

провадження № 51-22 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2018 року у кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Андрієвичі Ємільчинського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області вироком від 07 листопада 2012 року визнав ОСОБА_6 винуватим і засудив за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн і ОСОБА_13 300 000 грн.

Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 05 червня 2013 року апеляцію потерпілого ОСОБА_10 залишив без задоволення, апеляції засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_14 задовольнив частково, вирок суду першої інстанції скасував, провадження у справі закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК 1960 року) за відсутністю складу злочину.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 12 листопада 2013 року задовольнив касаційну скаргу прокурора, касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 задовольнив частково, скасував ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 червня 2013 року, а справу щодо ОСОБА_6 направив на новий апеляційний розгляд.
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 17 лютого 2015 року апеляцію потерпілого ОСОБА_10 залишив без задоволення, апеляції засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_14 задовольнив частково, вирок суду першої інстанції скасував, провадження у справі закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року за відсутністю складу злочину.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 серпня 2015 року касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_10 задовольнив частково, ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року скасував, справу щодо ОСОБА_6 направив на новий апеляційний розгляд.

Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 27 вересня 2018 року апеляції потерпілого ОСОБА_10 , засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_14 залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, детально викладених у вироку, 12 вересня 2004 року приблизно о 15 год 00 хв у дворі домоволодіння його сестри ОСОБА_8 в с. Андрієвичі Ємільчинського району Житомирської області під час суперечки з колишнім чоловіком останньої ОСОБА_15 , на ґрунті неприязних відносин умисно вистрілив у нього з мисливської рушниці. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_15 помер.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на однобічність, неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття справи щодо ньогона підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року за відсутністю складу злочину, оскільки він перебував у стані необхідної оборони і не мав умислу на вбивство ОСОБА_15 .

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень щодо ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року за відсутністю складу злочину, оскільки той перебував у стані необхідної оборони і не мав умислу на вбивство ОСОБА_15 . Призначене засудженому покарання вважає невиправдано суворим. Зазначає, що суд першої інстанції не роз`яснив ОСОБА_6 його права на колегіальний розгляд справи, в матеріалах справи відсутні диски судових засідань у суді першої інстанції, судові дебати в суді апеляційної інстанції проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_12 , посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, ставить вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд, оскільки його не було повідомлено про дату і час судового засідання, яке відбулось у суді апеляційної інстанції 27 серпня 2018 року, що позбавило його можливості взяти участь у судових дебатах.
У касаційних скаргах потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , кожна окремо, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, ставлять вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд. Зазначають, що судові дебати, які відбувались в суді апеляційної інстанції 27 серпня 2018 року, проведено за їх відсутності, хоча вони цього ж дня в судовому засіданні заявляли клопотання про відкладення розгляду справи.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 підтримав свою касаційну скаргу та скаргу засудженого ОСОБА_6 , частково підтримав касаційні скарги потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , засуджений ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу, скаргу захисника та касаційні скарги потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та зазначав про необхідність скасування оскаржених судових рішень щодо нього та закрити провадженняна підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року за відсутністю складу злочину.
Прокурор та потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 заперечували проти задоволення всіх касаційних скарг.
Мотиви Суду
Положеннями ч. 1 ст. 395 КПК 1960 року визначено, що касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого чи виправданого.

Згідно зі ст. 398 КПК 1960 року посилання на однобічність, неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 399 КПК 1960 року вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання чи досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив, правильно оцінив.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, підтверджено показаннями самого засудженого (який, зокрема, не заперечував, що мав неприязні стосунки із загиблимОСОБА_15 і здійснив один постріл із мисливської рушниці в його напрямку), показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 тощо (які не були очевидцями злочину, однак повідомили про існування неприязних відносин між засудженим, потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , з одного боку, та загиблим ОСОБА_15 , з іншого боку,проконфлікт, що стався в день події між ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , а також про інші події, що відбувались як до, так і після вчинення злочину).

Ці показання підтверджено матеріалами кримінальної справи, які дослідив суд першої інстанції, зокрема, даними протоколів огляду трупа, місця події, відтворення обстановки та обставин події (за участю ОСОБА_6 ) з фототаблицями до них, даними висновків балістичної, дактилоскопічної, судово-медичних, додаткової комісійної судово-медичної експертиз тощо.
Крім зазначеного, в процесі дослідження перелічених вище доказів суд встановив, зокрема, такі фактичні обставини:
- після того як ОСОБА_15 у дворі почав погрожувати вилами ОСОБА_6 , останній повернувся до свого автомобіля, що стояв за двором, взяв у цьому автомобілі мисливську рушницю, повернувся у двір, наблизився до ОСОБА_15 на відстань 10 12 метрів та здійснив у нього один постріл;
- кут пострілу складав близько 90? щодо площі тіла потерпілого з напрямком пострілу спереду назад. Постріл був здійснений у горизонтальному чи близькому до такого напрямі;
- постріл здійснено патроном 12 калібру заводського виготовлення (в якому містилося 223 дробини) в напрямку грудей ОСОБА_15 в місце розташування життєво важливих органів (поранення виявлено на передній та правій боковій поверхні грудної клітки та живота, пахових ділянках та верхній 1/3 стегон (124 пошкодження), на передньо-внутрішній поверхні правого плеча та передпліччя (15), а також на тильній поверхні пальців та лівої кисті (37). На нижніх кінцівках поранень не виявлено);
- ОСОБА_6 здійснив постріл у ОСОБА_15 вже після того, як конфлікт між ними був закінчений, і саме через цей конфлікт було викликано міліцію та швидку допомогу;
- у момент здійснення пострілу ОСОБА_15 не здійснював активного нападу з вилами у руках на ОСОБА_6 (у момент одержання вогнепального поранення ОСОБА_15 стояв на ногах та правою передньо-боковою поверхнею тулуба був обернений до стріляючого; на вилах, вилучених при огляді місця події, не виявлено пошкоджень, що могли бути спричинені дробом внаслідок вогнепального пострілу);
- після пострілу, усвідомлюючи факт вчиненого, ОСОБА_6 залишив смертельно пораненого потерпілого на місці пригоди та уїхав на автомобілі з метою приховання знаряддя вбивства мисливської рушниці, в будинку батька.
З огляду на викладене з урахуванням сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації поранень на трупі ОСОБА_15 , поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунків, а також поведінки засудженого після пострілу, спрямованої на приховання знаряддя злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку, що настання смерті ОСОБА_15 поза розумним сумнівом охоплювалося умислом ОСОБА_6 , оскільки останній усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння у виді здійснення вогнепального пострілу дробовим снарядом з мисливської рушниці, направленої у грудну клітку постраждалого, передбачав наслідки цього діяння у виді позбавлення життя ОСОБА_15 , тобто діяв з умислом на вбивство. При цьому ОСОБА_6 не перебував у стані необхідної оборони на час здійснення пострілу та його дії не мали необережного характеру.
За таких обставин колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині), повністю доведено і його дії кваліфіковано правильно.

Отже, доводи у касаційних скаргах захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 щодо неправильної кваліфікації дій останнього не можна визнати обґрунтованими.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого. Покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд із достатньою повнотою врахував конкретні обставини справи та незворотні наслідки діяння (смерть людини), ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є особливо тяжким, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, з`явлення із зізнанням та відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , які просили не позбавляти волі підсудного, думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які наполягали на суворому покаранні, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в розмірі, наближеному до мінімальних меж санкції ч. 1 ст. 115 КК.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість не вбачається.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження нових злочинів.

Усупереч доводам у касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 , перевіркою матеріалів справи встановлено, що в судовому засіданні, яке відбувалось у суді першої інстанції 08 грудня 2004 року, на запитання головуючого ОСОБА_6 повідомив, що згоден на одноособовий розгляд справи. Також у матеріалах справи наявні диски з аудіозаписом судових засідань у суді першої інстанції.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 у цій частині не можна визнати обґрунтованими.
Розглянувши, зокрема, за апеляціями засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_14 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінальної справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.

Відповідно до положень 399 КПК 1960 року суд апеляційної інстанції врахував вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2013 року та 20 серпня 2015 року.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
З матеріалів справи видно, що потерпілий ОСОБА_12 був повідомлений про розгляд справи в Апеляційному суді Житомирської області о 14 год 00 хв 27 вересня 2018 року, про що свідчить відповідна розписка від 04 вересня 2018 року. В судовому засіданні, яке відбувалось 27 серпня 2018 року, суд апеляційної інстанції з огляду на тривалий розгляд цієї справи обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про перенесення судового розгляду (зазначивши, що в клопотанні потерпілої ОСОБА_9 взагалі не зазначено поважних причин для перенесення судового розгляду, а позиція потерпілої ОСОБА_8 щодо поданих апеляційних скарг була висловлена в її поясненнях і є зрозумілою суду) та визнав їх дії такими, що спрямовані на затягування судового розгляду.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржених судових рішень, у справі не встановлено.

За таких обставин касаційні скарги не можуть бути задоволені.
Керуючись пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, статтями 394 396 КПК 1960 року та параграфом 3 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
постановив:
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3