ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3327/19 Справа № 180/1674/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2018 року про приведення вироку Російської Федерації відносно засудженого ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_7 , в режимі відеоконференції з Марганецьким міським судом Дніпропетровської області
захисника: ОСОБА_8 ,
засудженого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, як незаконну та необґрунтовану, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог заперечуючи доведеність вини у інкримінованих йому злочинах, зазначає, що, ані на стадії досудового розслідування, ані у судовому засіданні, не був встановлений намір на збут наркотичних засобів, не виявлені потенційні покупці, не встановлені зв`язки з людьми, які вживають наркотики, не встановлені факти о його домовленості з іншими людьми про збут наркотиків. Крім того, вказує на те, що раніше не судимий та хворий на цукровий діабет.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2018 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України та приведено у відповідність із законодавством України вирок Кіровського районного суду м. Астрахані від 23.08.2017 року, відповідно до якого, вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Марганець Дніпропетровської області України, не одруженого, непрацюючий, останнє відоме місце проживання на території України - АДРЕСА_1 , засудженим: за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 307 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна; за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 307 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України шляхом складання покарань за сукупністю злочинів, призначено остаточне покарання у виді 16 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 23 серпня 2017 року, зарахувавши у строк покарання час тримання під вартою з 26.02.2016 року по 22.08.2017 рік та відбутий строк покарання в Російській Федерації.
В обґрунтування ухвали суддя зазначив, що відповідальність за суспільно-небезпечне діяння, за яке ОСОБА_6 засуджено в Російській Федерації, передбачена також законодавством України. Так, дії ОСОБА_6 , засудженого вироком Кіровського районного суду м. Астрахані від 23.08.2017 року до покарання у вигляді 16 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням мережі «Інтернет», організованою групою осіб к великому розмірі), та частиною третьою статті 30, частини п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням мережі «Інтернет», організованою групою осіб у особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації.
За вказані дії в Україні встановлена кримінальна відповідальність за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України, а саме, замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великих розмірах, та карається позбавленням волі на строк від 6-ти до 10-ти років, з конфіскацією майна. Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України, а саме, замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою в особливо великих розмірах, та карається позбавленням волі на строк від 9-ми до 12-ти років, з конфіскацією майна.
Разом з тим, додаткове покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 та ч.3 ст. 307 КК України у виді конфіскації майна суд не призначає оскільки фактично це значно погіршує правове становище засудженого, та посилювало б його кримінальну відповідальність, оскільки таке додаткове значне покарання як конфіскація майна судом РФ застосовано не було.
Таким чином, враховуючи, що вчинене засудженим ОСОБА_6 діяння за вироком суду Російської Федерації, є злочином, відповідальність за який також передбачена Кримінальним кодексом України, сам засуджений згідний на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, що підтверджується його письмовою заявою, суд дійшов висновку про наявність достатніх та законних підстав для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку заcудженого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги засудженого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.
Пунктами а), d) статті 11 вказаної Конвенції встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Відповідно до ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Колегією суддів встановлено, що вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі не було.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 був засуджений вироком Кіровського районного суду м. Астрахані від 23.08.2017 року за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням мережі «Інтернет», організованою групою осіб к великому розмірі), та частиною третьою статті 30, частини п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням мережі «Інтернет», організованою групою осіб у особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у вигляді 16 років позбавлення волі.
Визначаючи статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, вчинені засудженим ОСОБА_6 , суд першої інстанції вимог закону дотримався та правильно визначив статті за якими засуджено ОСОБА_6 , а саме, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 307 КК України, покарання за яке передбачене у виді позбавлення волі на строк від 6-ти до 10-ти років, з конфіскацією майна та ч.2 ст.15, ч.3 ст. 307 КК України, покарання за яке передбачене у виді позбавлення волі на строк від 9-ти до 12-ти років, з конфіскацією майна.
Відповідно до ч.2 ст.63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Отже, максимальний строк позбавлення волі за сукупністю злочинів не повинен перевищувати 15 років.
Суд же першої інстанції, визначаючи остаточне покарання засудженому ОСОБА_6 , на підставі ст. 70 КК України, шляхом складання покарань за сукупністю злочинів, призначив остаточне покарання у виді 16 років позбавлення волі.
А тому, визначивши ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 16 років, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки, фактично, не застосував закон, який підлягає застосуванню.
Доводи ж апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд, відповідно до ч. 3 ст. 603 КПК України, при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку іноземної держави, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Згідно з ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, серед іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на те, що при ухваленні рішення судом не було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до висновку про необхідність його зміни, визначивши ОСОБА_6 остаточне покарання, на підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів, яке відповідатиме вимогам законодавства України та буде узгоджене з вироком суду іншої країни.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 610 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2018 року про приведення вироку Російської Федерації щодо засудженого ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України, змінити.

Вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим:
- за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 307 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна;
- за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 307 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі, без конфіскації майна;
На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів, призначити остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В решті ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9