ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/1122/19 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - Горощенка
потерпілої - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження №0000119 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000119 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального припорошення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2019 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 до 28 листопада 2019 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисник подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.

Зокрема, апелянт зазначає, що в даному кримінальному провадженні питання про продовження запобіжного заходу вирішувалось вже неодноразово, при цьому в судовому рішенні належними чином невмотивовано наявність підстав, з яких суд дійшов висновку про те, що ризики не зменшились.

Крім того, апелянт вказує на те, що ОСОБА_8 не переховувався від органів досудового розслідування та суду, а його розшук було ініційовано безпідставно, оскільки слідчим не біло здійснено жодних заходів до виклику обвинуваченого, у передбачений КПК України спосіб.

Також, вважає, що судом не враховано те, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше не судимий, а також хворіє на цукровий діабет II типу та в умовах слідчого ізолятору не може отримувати необхідне лікування.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, прокурора та потерпілу, які заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржувану ухвалу без змін, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд виходив із того, що ризики, які мали місце, як при обранні запобіжного заходу, так і до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.

Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі незастосування запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відсутні підстави для відмови в продовженні строку запобіжного заходу, як на тому наполягає апелянт, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Твердження апеляційної скарги захисника про неодноразовість та значну тривалість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не можуть свідчити про наявність правових підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу. Такі доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і не знайшли підстав для врахування.

Вказівки апелянта про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, є припущеннями та не доведені безпідставні. Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, не одружений та непрацевлаштований, тобто відсутні відомості про наявність у особи міцних соціальних зв`язків та постійного джерела прибутку, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу або відмови в його застосуванні.

Також, колегія судді враховує суспільну небезпечність злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , що спричинив загибель людини та заподіяв тяжкі тілесні ушкодження іншій і був вчинений в стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставності оголошення ОСОБА_8 у розшук не вказуються на відсутність ризика переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 дійсно виїжджав за межі України на тимчасово окуповану територію на певний період, що в свою чергу свідчить, що останній підтримує зв`язки із особами, які там знаходяться.

Крім того, наявність постійного місця проживання та відсутність попередніх судимостей також не спростовують заявлених ризиків та не можуть слугувати запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності підстав для продовження запобіжного заходу, є непереконливими. Доводи апелянта не спростовують встановлені відомості в їх сукупності та взаємозв`язку, а фактично зведені до незгоди з прийнятим рішенням про продовження строку дії запобіжного заходу.

Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого під час апеляційного перегляду не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2019 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
З оригіналом згідно.
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2