ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1218/19 Номер провадження 11-кп/814/1003/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника колонії - ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 07 червня 2019 року,

встановила:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника державної установи «Полтавська виправна колонія № 64» та голови спостережної комісії Подільської районної ради в м. Полтаві про умовно-дострокове звільнення
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Гуляйка, Тальнівського району, Черкаської області, з вищою освітою, одруженого,
від відбування покарання, призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 21.12.2011, яким його було засуджено за ч.1 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі.
Таке рішення суд мотивував тим, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, так як характеристика засудженого за весь період відбування покарання не свідчить про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а саме: виправлення засудженого, оскільки він мав стягнення; 16.08.2016 відмовлено засудженому на переведення до дільниці соціальної реабілітації, а 01.06.2018 на заміну покарання більш м`яким, так як він не досяг необхідного ступеню виправлення; покарання відбуває за вчинення особливо тяжкого злочину, з наявністю обтяжуючих обставин, та залишився невідбутим значний строк покарання.

На ухвалу суду подав апеляційну скаргу засуджений, який просить її скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що він відбув строку покарання, за час відбування покарання отримав 15 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, має лише одне стягнення.

Стверджує, що 16.08.2016 комісією було відмовлено у переведенні його до дільниці соціальної реабілітації, а 01.06.2018 - у заміні покарання більш м`яким, оскільки він подав заяву про відмову від застосування до нього цих пільг. При цьому поза увагою суду залишилося те, що 22.09.2017 його було переведено до дільниці соціальної реабілітації, де він знаходиться до цього часу.

Зазначає, що про те, що він досяг необхідного ступеню виправлення, свідчить подання установи про умовно-дострокове звільнення.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, яка погодилася з доводами апеляційної скарги, представника колонії, який зазначив, що засуджений досяг необхідного ступеню виправлення і може бути звільнений від відбування покарання, за час розгляду провадження отримав ще одне заохочення, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні подання.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На підставі п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під час апеляційного перегляду рішення суду встановлено, що ОСОБА_9 засуджений вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 21.12.2011 за ч.1 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава від 26.01.2016 ОСОБА_9 зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 02.09.2011 по 03.04.2012 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 02.09.2011, кінець строку 30.01.2022.

Таким чином, на час звернення з поданням до суду ОСОБА_9 формально мав право на розгляд питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Проте суд першої інстанції, розглядаючи подання, дійшов до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, поклавши в основу такого рішення висновки комісій ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 16.08.2016, яким відмовлено засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації та від 01.06.2018, яким відмовлено у заміні покарання більш м`яким, так як засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення.

Даний висновок суду першої інстанції є непереконливим та спростовується матеріалами провадження.

З особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_9 з 11.04.2012 відбуває покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія №64».

Згідно з характеристикою, за період перебування в СІЗО м. Полтава з 02.09.2011 засуджений характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

За час відбування покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія №64» ОСОБА_9 характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Мав одне стягнення у 2015 році за порушення локалізації, яке знято, та 15 заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці, активну участь у роботі ради колективу установи, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.

22.09.2017 був переведений до дільниці соціальної реабілітації. Дотримується взаємин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує їх законні вимоги. Працевлаштований підсобним працівником установи, до праці та виконання покладених обов`язків відноситься сумлінно, з поставленими завданнями справляється. До виконання роботи по благоустрою території та приміщень установи відноситься з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення». Заходи виховного характеру відвідує, робить належні висновки, подає позитивний приклад іншим засудженим. За час відбування покарання реалізована програма диференційованого виховного впливу «Професія», отримав спеціальність «швачка». Вину у вчиненому злочині визнає, розкаюється. Покарання вважає справедливим. Має виконавчі листи на загальну суму 21620,70 грн., утримань не було, так як виконавчі листи в установі відсутні. 16.08.2016 відмовлено в застосуванні пільги на підставі ст. 101 КВК України та 01.08.2018 відмовлено в поданні про застосування ст. 82 КК України, оскільки засуджений подав заяви, у яких відмовився від пільг. Представник колонії вважає, що ОСОБА_9 за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Зі ст. 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Як вбачається з психологічної характеристики ОСОБА_9 має стабільний психоемоційний стан, зрозумілий та постійний у своїх вчинках і до нього доцільно застосувати умовно-дострокове звільнення.

Вказане вище свідчить, що засуджений ОСОБА_9 у повній мірі довів дотримання усіх умов, передбачених законодавством, необхідних для умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

З урахуванням даних про особу засудженого, який є людиною похилого віку, розкаюється у вчиненому, позитивно характеризується за місцем відбуванням покарання протягом усього періоду відбування покарання, має міцні соціальні зв`язки, колегія суддів дійшла висновку, що на даний час ОСОБА_9 не є суспільно-небезпечною особою, за час перебування у виправній колонії ним досягнуто значних успіхів на шляху до соціалізації та доведено можливість стати повноцінним та законослухняним членом суспільства, він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуховує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

У зв`язку з вказаним апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 - скасуванню з постановленням нової про задоволення подання щодо засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Станом на день постановлення ухвали апеляційного суду невідбута частина покарання засудженого ОСОБА_9 становить 2 роки 4 місяці 25 днів, а тому останній підлягає звільненню умовно-достроково від відбування покарання на вказаний строк.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 07 червня 2019 року щодо ОСОБА_9 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою спільне подання голови спостережної комісії Подільської районної ради в м. Полтаві та начальника державної установи «Полтавська виправна колонія № 64» - начальника арештного дому, задовольнити.
Звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 21.12.2011, умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 25 днів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4