Єдиний унікальний номер №440/2522/18
Провадження №1-кп/440/60/2019
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

за участю потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000274 від 23.07.2018 року, про обвинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красне Буського району Львівської області, громадянина України, розлученого, не працюючого, освіта вища, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , у період часу з 22.00 год. 20 липня 2018 року до 05.00 год. 21 липня 2018 року, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , грубо порушуючи гарантовані державою права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 28 Конституції України, згідно з якими людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню, знаходячись в спальній кімнаті, де маючи умисел на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які склалися між ним та його дружиною ОСОБА_6 , у той момент коли остання лежала на ліжку, почав наносити їй удари руками в ділянки голови, обличчя, плечей та живота, при тому, коли потерпіла почала непритомніти та просити вийти в туалет не дозволив їй цього зробити, що призвело до справляння природних потреб останньою прямо на ліжку.
Після чого, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з метою вищевказаних дій та залякування потерпілої ОСОБА_6 , викликати у неї почуття страху, пригніченості та неповноцінності, приниження, зламання її фізичного та морального опору, наказав останній вдягнутися та вийти з ним на вулицю. Перебуваючи на терасі вищевказаного будинку, ОСОБА_8 посадив ОСОБА_6 на диван та продовжив умисно наносити останній удари руками та кулаками по різним частинам її тіла, внаслідок чого потерпіла двічі втрачала свідомість. В подальшому, під поривом погроз застосування насильства, тримаючи за волосся потерпілу та приставляючи до її тіла в ділянці грудної клітки ножа, якого взяв зі столу, що знаходився поблизу дивана, наказав їй йти до автомобіля, щоб вивезти її в ліс, однак підійшовши до автомобіля, з невідомих причин передумав виїжджати та наказав повернутися у будинок, а повертаючись із подвір`я по дорозі до будинку, продовжував наносити удари ногами та руками по тілу потерпілої, тягнути останню за волосся.
21 липня 2018 року приблизно о 07.00 год., обвинувачений ОСОБА_4 наказав потерпілій ОСОБА_6 одягнутися та сісти в машину, щоб їхати з ним до ОСОБА_9 в с. Мармузовичі Буського району Львівської області. Після цього, повертаючись назад, під час руху автомобіля між селами Мармузовичі та Красне Буського району, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання в момент руху, взявши дерев`яну биту, яка знаходилася під сидінням автомобіля, та тримаючи її у правій руці, умисно наніс ОСОБА_6 , яка сиділа поряд з ним по праву сторону та не чинила йому опір, декілька ударів по ногах, тулубу та руках, чим спричинив останній тілесні ушкодження.
Вказаними насильницькими діями, ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 фізичні страждання, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я, у вигляді одного синця в лівій навколоорбітальній ділянці, одного синця в ділянці лівого плеча, одного синця в ділянці лівого стегна, закритої ЧМТ, струсу головного мозку, множинних підшкірних гематом, забоїв м`яких тканин лівої параорбітальної ділянки, верхньої третини лівого плеча та лівого стегна та моральні страждання, оскільки посягав на честь та гідність потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою її залякування, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КК України.

До такого висновку суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення за частиною першою статті 127 КК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Суду повідомив, що він проживає у власному житловому будинку по АДРЕСА_1 разом із потерпілою та дітьми. Ввечері 20 липня 2018 року близько 20.00 години він повернувся з ФРН, був дуже змучений з дороги, а тому пішов відпочивати. Близько 22 години він знаходився у спальні, де на телефон потерпілої прийшли СМС, які викривали її у подружній зраді зі ОСОБА_10 . Після його ознайомлення із цими повідомленнями, він декілька разів вдарив дружину по обличчю, а потім у них відбулась сварка. Згодом вони разом вийшли на терасу, де спілкувались без конфліктів з приводу вищеописаних подій. Потім потерпіла пішла до кухні та приготувала обвинуваченому чай, після чого вони пішли спати. Зранку 21.07.2018 року близько 08 години вони з метою врегулювання згаданого конфлікту разом поїхали автомобілем до подружжя ОСОБА_11 , спершу в с. Мармузовичі Буського району до Юлії Смолінської, яка повідомила, що її чоловік на роботі в смт. Красне. Тому він з потерпілою поїхали до магазину ОСОБА_12 , де між останнім та обвинуваченим відбулась бійка, до якої приєдналась ще ОСОБА_13 , в результаті якої сам ОСОБА_4 отримав від бійки з ними тілесні ушкодження. Згодом він з потерпілою поїхали в Буську ЦРЛ за отриманням медичної допомоги, після чого повернулись додому, а ввечері потерпіла з дітьми поїхала проживати до своїх батьків. При цьому, обвинувачений наголосив на тому, що він не катував свою дружину, а лише декілька разів її вдарив по обличчю з приводу отриманих нею повідомлень інтимного характеру від ОСОБА_10 , а також своїх підозр у подружній зраді потерпілої з останнім. Також ОСОБА_4 зауважив, що конфлікт тривав у період 22 23 годин, на вулиці потерпілу не бив, у статеві зносини вступив за згодою потерпілої, а після того як він випив чай, вони пішли в спальню спати, що було до 00 годин. Крім того, вважає, що жодного тиску чи примусу на потерпілу не чинив, а вона в будь-який момент могла вільно собі піти. Відтак, просить суд за пред`явленим обвинуваченням його виправдати за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, його винуватість у скоєному доводиться об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду даного кримінального провадження безпосередньо в судовому засіданні та оціненими відповідно до вимог статті 94 КПК України, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка повністю підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його часу, місця, епізодичності, тривалості, характеру та способу вчинення та показала суду, що раніше проживала із обвинуваченим та дітьми у житловому будинку по АДРЕСА_1 . 20 липня 2018 року близько 20 години її чоловік повернувся з ФРН і був у поганому настрої. Він деякий час знаходився на кухні, а потім пішов у спальню. Близько 22 години вона зайшла до спальні та лягла спати. Після чого ОСОБА_4 , у той момент коли потерпіла лежала на ліжку, почав наносити їй удари руками і ногами в ділянки голови, обличчя, плечей та живота, безпідставно запідозривши її у подружній зраді зі ОСОБА_10 . При цьому, він переписувався з останнім по її телефону та від імені потерпілої, а після отримання кожного СМС на мобільний телефон він продовжував її бити, душити, постійно мотивуючи це тим, що вона начебто йому зраджує. Потерпіла кричала, плакала, а потім почала задихатись, непритомніти та просити вийти в туалет, проте обвинувачений не впустив її та продовжував бити, що призвело до справляння природних потреб нею в ліжку. Після цього чоловік силою вивів потерпілу на терасу будинку, де продовжував її бити кулаками, від чого потерпіла втрачала свідомість, а після опритомнення він знову продовжив наносити удари по тілу. Потім під погрозою застосування ножа заставив її сісти в автомобіль та погрожував вивезти до лісу та фізично з нею розправитись, однак передумав і наказав повернутись у спальню, де по дорозі тягнув її за волосся та продовжував наносити удари по тілу, від чого вона падала, що бачила дочка ОСОБА_14 . Завівши потерпілу до спальні, під погрозою застосування насильства, розірвавши на ній футболку, вступив із нею в статеві зносини всупереч її волі, знімаючи все це на відео. Лише над ранком близько 05.00 годин він дозволив їй заснути. Близько 07 години ранку обвинувачений заставив її зібрати речі та сісти в автомобіль, щоб поїхати в с. Мармузовичі Буського району до Юлії та ОСОБА_15 та усе вияснити, де згодом поблизу магазину мала місце бійка між чоловіком та подружжям ОСОБА_11 . Повертаючись назад автомобілем, між селами Мармузовичі та Красне Буського району, чоловік продовжив наносити їй правою рукою удари по ногах, тулубу та руках дерев`яною битою, яка знаходилася під сидінням автомобіля, систематично погрожуючи їй фізичною розправою. Згодом вони поїхали в Буську ЦРЛ, нібито у нього був перелом від бійки зі ОСОБА_11 , а щось говорити про конфлікт їй заборонив чоловік. Також вони були в поліції, де вона повідомила, що отримала тілесні ушкодження від падіння велосипеда, про що їй наказав робити чоловік, погрожуючи фізичною розправою. Ввечері вони повернулись додому, де до них приїхали батьки потерпілої, після чого вона з дітьми поїхала проживати до своїх батьків. При цьому потерпіла настояла на тому, що її катування тривало упродовж близько десяти годин, і в результаті чого вона майже всю ніч не спала, відчувала нестерпний фізичний біль та декілька разів втрачала свідомість, була вся у синяках, не могла ходити та у неї дуже сильно боліла голова. Цивільний позов не заявляла, а лише просила суд покарати обвинуваченого;
- показаннями малолітнього свідка ОСОБА_16 , яка була допитана в порядку статті 354 КПК України, яка повідомила про те, що вона є дочкою обвинуваченого та потерпілої. Ввечері 20.07.2018 року батько повернувся із поїздки з ФРН. Її кімната є сусідньою до спальні батьків і розділена стіною. Близько 22.00 години, після того як всі пішли спати, свідок чула, як тато бив маму, а вона плакала, кричала. Близько 01 години ночі батьки вийшли на вулицю. Також вона бачила як тато вів маму по коридору, тримаючи її силою за волосся, як мама падала, а тато продовжував її бити. При цьому свідок зауважила, що він бив маму в кімнаті, в коридорі та на подвір`ї, куди вони виходили, тягнув маму силою в автомобіль. Крики припинились над ранком. Зранку близько 07 години до неї у кімнату прийшла мама, яка була вся у синяках, заплакана і ледве ходила, яка її попросила зателефонувати бабусі, але щоби цього не помітив тато, оскільки вона боялась подальшого її побиття. Після цього батьки кудись поїхали автомобілем, а тоді через півгодини приїхала бабця, а згодом дідусь по лінії матері, після чого приїхали і самі батьки, а також приходила бабуся по лінії батька. Тоді всі вони на подвір`ї про щось говорили, а вона із сестрою в той час знаходились у кімнаті. Зміст розмови свідок не чула, а лише бачила, що мамі було дуже зле і вона постійно плакала. Коли тато ввечері поїхав у магазин, то дід з бабцею забрали нас з мамою до себе проживати;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду повідомила, що є матір`ю потерпілої. Так, зранку 21.07.2018 року вона отримала смс від внучки ОСОБА_14 , яка повідомила про те, що тато побив маму. Тоді вона велосипедом приїхала до них додому, але дочки і зятя вдома не було. Тоді вона зателефонувала потерпілій, яка повідомила, що вони із обвинуваченим поблизу магазину, де велика бійка, куди свідок викликала поліцію. Вдома була ОСОБА_14 , яка їй все розповіла як тато бив маму в хаті, на подвір`ї, душив її. Потім приїхала дочка, яка попросила забрати її з дітьми від зятя, після чого вони ввечері того ж дня переїхали проживати до свідка та її чоловіка ОСОБА_18 . При цьому свідок зауважила, що потерпіла була в синяках, а уся ліва її сторона була синьою від побоїв. Також потерпіла повідомила свідку, що зять бив її руками, копав ногами, бив по обличчю, душив, бив дерев`яною битою в автомобілі, казав, що закопає дочку живою в лісі;
- показаннями свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що є батьком потерпілої, надавши суду показання, аналогічні з показами свідка ОСОБА_17 . Крім того показав, що йому дружина зателефонувала, що біля магазину бійка, куди він приїхав, де побачив як його зять бився із Петром Смолінським, через ревнощі та відправлені останнім СМС на телефон дочки. До нього підійшла побита дочка вся у синяках, повідомивши про те, що її побив ОСОБА_4 та просила врятувати дітей, так як останній погрожував їм. Після того свідок поїхав за своєю дружиною, а зять з дочкою поїхали на їх автомобілі в Буську ЦРЛ проходити обстеження. Ввечері свідок викликав поліцію до обвинуваченого додому, оскільки він знову конфліктував з дочкою, після чого дочка з дітьми переїхали до нього проживати. При цьому свідок наголосив, що дочка йому розповіла про те, що ОСОБА_4 бив її руками та ногами, битою в автомобілі, неодноразово над нею знущався, погрожував, фільмував їх оголеними на телефон тощо;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду повідомив про те, що зранку 21.07.2018 року біля магазину в смт. Красне виникла бійка між ним і ОСОБА_4 , оскільки останній приревнував його до потерпілої. Вказаний конфлікт тривав близько 10 хвилин, куди приїхала також його дружина ОСОБА_9 та працівники поліції. Свідок зауважив, що напередодні ввечері він відправив потерпілій СМС із проханням придбати для його знайомого велосипед. Зазначена переписка стосувалась виключно купівлі велосипеда, тривала в період 22.00 24.00 год. При цьому із мобільного телефону потерпілої свідку надходили провокативного змісту СМС. Коли вони із обвинуваченим бились поблизу магазину, потерпіла сиділа на лавці та плакала, була вся побита, червона, запухло обличчя. При цьому свідок зауважив, що під час конфлікту з обвинуваченим, останній витягнув з-під свого водійського сидіння автомобіля дерев`яну палицю довжиною близько 50 см., схожу на бейсбольну биту, якою вдарив ОСОБА_9 . Також мати потерпілої розповідала свідку про те, що ОСОБА_4 знущався з неї, погрожував, що закопає живою в ямі;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка повідомила про те, що в липні 2018 року зранку до неї додому в с. Мармузовичі Буського району приїхали обвинувачений із потерпілою, яка була побита, в синяках і запухла. ОСОБА_4 спитав свідка чи їй відомо про зради чоловіка з потерпілою, на що вона заперечила, після чого вони поїхали. Тоді вона зателефонувала своєму чоловіку про те, що його шукають подружжя ОСОБА_19 та поїхала за ними на автомобілі в смт. Красне. Там свідок побачила, як бились її чоловік ОСОБА_10 із ОСОБА_4 . Після того обвинувачений взяв зі свого автомобіля дерев`яну биту довжиною близько 50 см., якою її вдарив, після чого приїхали працівники поліції. При цьому свідок зауважила, що у той час, коли чоловіки бились, потерпіла сиділа на лавці біля магазину, була схвильована через страх від обвинуваченого та боялась встати;
- показаннями свідка ОСОБА_20 , яка повідомила про те, що вона є матір`ю обвинуваченого. 21 липня 2018 року зранку до неї додому прийшов її зять ОСОБА_21 , повідомивши про те, що на подвір`ї її сина відбувається конфлікт і сварка між обвинуваченим і сватами ОСОБА_22 , які погрожували сину фізичною розправою. Після того свідок пішла додому сина, де внучки розповіли про конфлікт батьків через ОСОБА_23 , із-за чого батьки побились. Також вона бачила у невістки синяк зліва під оком і все, при цьому свідок зауважила, що вона оглянула лише верхню частину тіла потерпілої та просила останню не розлучатись із її сином;
- показаннями свідка ОСОБА_21 , який повідомив про те, що є швагром обвинуваченого. Зранку 21.07.2018 року він бачив, як сварились ОСОБА_19 і Ступінські, про що він одразу пішов і повідомив тещі ОСОБА_20 , а в подальшому займався своїми справами. Наступного дня в маршрутці свідок зустрів ОСОБА_18 , який йому погрожував, що посадить і вб`є обвинуваченого, а фактичних обставин конфлікту він не бачив і йому про це нічого не відомо;
- заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.07.2018, у якій потерпіла ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, повідомила про фактичні обставини вчинення її чоловіком фізичного насильства щодо неї у період з 20.07.2018 року до 21.07.2018 року, де зазначила, що удари обвинувачений наносив руками, ногами, дерев`яною палицею в область голови, рук, ніг, живота, душив руками, роздягав догола, знімаючи це на відео, погрожуючи виставити це дітям у соціальних мережах;
- оглянутими в судовому засіданні протоколом проведення слідчого експерименту від 21.08.2018 та відеозаписом його проведення, з яких вбачається, що слідчим СВ Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_24 , в присутності понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , статиста ОСОБА_27 , за участю потерпілої ОСОБА_6 було проведено слідчий експеримент у приміщенні Буського відділення поліції у м. Буськ по вул. Київська, 3, де потерпіла ОСОБА_6 детально розповіла про обставини події 20 липня 2018 року по факту нанесення їй тілесних ушкоджень чоловіком ОСОБА_4 , зокрема, продемонструвавши на статисту, як їй наносились удари руками, ногами, дерев`яною битою по тілу та голові;
- оглянутого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 19.11.2018 та фототаблиці до нього, з яких вбачається, що слідчим СВ Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_24 , в присутності понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , статиста ОСОБА_30 , за участю потерпілої ОСОБА_6 було проведено слідчий експеримент поблизу Буського відділення поліції у м. Буськ по вул. Київська, 3, де потерпіла ОСОБА_6 детально розповіла про обставини події між 07 та 08 годинами 21 липня 2018 року по факту нанесення їй тілесних ушкоджень чоловіком ОСОБА_4 під час руху автомобілем із с. Мармузовичі в смт. Красне Буського району, продемонструвавши на статисту, як їй наносились удари дерев`яною битою довжиною близько 50 см., яку він вийняв з-під свого водійського сидіння та під час руху автомобіля, тримаючи правою рукою, обвинувачений наніс їй декілька ударів в область голови зліва, лівої ноги та руки;
- оглянутими в судовому засіданні протоколом проведення слідчого експерименту від 15.11.2018 та відеозаписом його проведення, з яких вбачається, що слідчим СВ Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_24 , в присутності понятих ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , статиста ОСОБА_30 , за участю підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 було проведено слідчий експеримент по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_4 у житловому будинку по АДРЕСА_1 , де останній у процесуальному статусі підозрюваного добровільно розповів та показав на статисту про обставини конфлікту з дружиною ОСОБА_6 20 липня 2018 року по факту нанесення їй тілесних ушкоджень по місцю їх спільного проживання. При цьому, будь-яких зауважень чи доповнень від підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 не поступило, про що видно із вищевказаного протоколу, засвідченого їхніми особистими підписами на ньому.
- оголошеного в судовому засіданні висновку експерта №56/2018 від 03.08.2018, із якого вбачається те, що при судово-медичному огляді у ОСОБА_6 було виявлено: один синець у лівій навколоорбітальній ділянці, один синець в ділянці лівого плеча та один синець в ділянці лівого стегна. При огляді лікарями Буської ЦРЛ у ОСОБА_6 діагностовано: закрита ЧМТ, струс головного мозку, множинні підшкірні гематоми, забої м`яких тканин лівої параорбітальної ділянки, у верхній третині лівого плеча та лівого стегна. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, можливо 20.07.2018 року за умов, на які вказує потерпіла та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Крім того, як вбачається із мотивувальної частини цього висновку, що потерпіла звернулась за медичною допомогою до лікарів Буської ЦРЛ - 23.07.2018 року зі скаргами на головні болі, нудоту, пориви на блювоту, болі в лівому стегні та шийному відділі хребта, порушення координації рухів, повідомивши, що обвинувачений бив її неодноразово по голові, тулубі, кінцівках, стискав руками за шию, від чого вона двічі втрачала свідомість;
- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості експерта ОСОБА_33 , який підтримав складений ним висновок №56/2018 від 03.08.2018 та пояснив, що 01.08.2018 року ним було проведено огляд потерпілої ОСОБА_6 . При проведенні судово-медичної експертизи ним було виявлено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у потерпілої ОСОБА_6 , які утворились від дії тупих предметів (руки, ноги) та могли бути нанесені за умов, на які вказує потерпіла, показання якої є спроможними.
Суд вважає, що вищевказані докази, які безпосередньо досліджені у ході судового розгляду цього кримінального провадження, були здобуті у відповідності з вимогами КПК України, тобто є достаніми, належними, допустимими та достовірними.
Згідно вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відтак, суд, аналізуючи зазначені докази з точки зору їх допустимості, належності, об`єктивності та достатності, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні. Наведені вище докази винуватості обвинуваченого у своїй сукупності є логічними і послідовними, взаємоузгоджуються між собою та відтворюють реальні події, що мали місце в період із 20 липня до 21 липня 2018 року в АДРЕСА_1 та в автомобілі за обставин умисного заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій потерпілій ОСОБА_6 .
При цьому суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він лише завдав декілька ударів потерпілій ОСОБА_6 в обличчя у спальній кімнаті будинку з підстав ревнощів, а жодних інших тілесних ушкоджень він потерпілий не заподіював, оскільки такі аргументи сторони захисту спростовуються висновком експерта та його показаннями в судовому засіданні, якими підтверджується наявність у потерпілої характеру і локалізації тілесних ушкоджень не лише на обличчі, але в ділянках лівого плеча, стегна, закритої ЧМТ, струсу головного мозку, множинних підшкірних гематом, забоїв м`яких тканин лівої параорбітальної ділянки, верхньої третини лівого плеча та лівого стегна, які підтверджені логічними та послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_6 та єдиного свідка очевидця події, яка підтвердила тривалий конфлікт між батьками, що батько бив маму в кімнаті, коридорі та на подвір`ї, як батько вів силою маму за волосся по коридору будинку та силою садив у автомобіль, а також те, що мама, будучи у тяжкому стані, просила свідка повідомити бабцю про її побиття батьком, а згодом батьки поїхали на автомобілі в невідомому напрямку. Крім того показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтверджується факт застосування обвинуваченим дерев`яної палиці (бити), яку він тримав під водійським сидінням свого автомобіля. Такі докази взаємоузгоджуються між собою, а також із протоколом проведення слідчого експерименту від 19.11.2018 року із фототаблицею до нього, які у свою чергу спростовують аргументи обвинуваченого, що він такої палиці не мав і для заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій не застосовував. Разом із тим, обвинувачений не зміг пояснити в судовому засіданні звідки у потерпілої виявились тілесні ушкодження на інших частинах тіла, куди, як стверджує обвинувачений, він ударів не наносив. Більше того, такі доводи щодо множинності тілесних ушкоджень потерпілої суперечать і показанням самого ж обвинуваченого, який в судовому засіданні ствердив, що він лише наніс потерпілій декілька ударів по обличчю, після чого конфлікт вичерпався і в подальшому вони спокійно спілкувались, що не відповідає характеру і локалізації отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, а також вищевказаним дослідженим судом доказам.
За аналогічних обставин суд критично оцінює показання допитаного свідка ОСОБА_20 , яка є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_4 , показавши суду, що вона бачила лише синяки у потерпілої на обличчі, а на інших частинах тіла останньої вона жодних тілесних ушкоджень не виявила. Не може суд взяти до уваги показання свідка ОСОБА_21 , який являється швагром обвинуваченого, оскільки йому невідомо про обставини конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, а він лише бачив, як сварились ОСОБА_19 і Ступінські, про що він одразу пішов і повідомив тещі ОСОБА_20 .
Разом із тим суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_34 і ОСОБА_35 , які суду повідомили про те, що є сусідами подружжя ОСОБА_19 , вважають їх ідеальною сім`єю, ніколи не чули про їх конфлікти чи бійки, оскільки такі покази спростовуються матеріалами кримінального провадження щодо заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, факт яких не заперечує і сам обвинувачений. Крім того пояснення свідка ОСОБА_34 про те, що він того дня з обіду до опівночі знаходився у гаражі та при наявності конфлікту мав би це почути, на думку суду не заслуговують на увагу, оскільки вказаний свідок не зміг пригадати коли мала місце подія, а також вказав, що будинок обвинуваченого не має тераси. Натомість показання свідка ОСОБА_35 є неспроможними, оскільки вона живе через два будинки від місця події, на відстані близько 250 метрів, не чула конфлікту, а також не може пригадати чи вона була вдома у ніч, коли мав місце конфлікт між обвинуваченим і потерпілою.
Відтак, наведені показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_20 є, на думку суду, неспроможними за своїм змістом і не відповідають характеру і локалізації отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, а також зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам, а саме: показанням потерпілої, свідків, експерта, висновку експертизи та протоколів проведення слідчих експериментів. Натомість, зазначені докази є узгодженими як між собою, так з іншими доказами у справі, що не викликають у суду сумнівів у своїй належності та допустимості.
Що стосується заявлених стороною захисту клопотань про визнання протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та підозрюваного недопустимими доказами у порядку вимог статті 89 КПК України, суд констатує наступне.
Так у клопотанні захисника обвинуваченого від 10.07.2019 року порушено питання про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 21.08.2018 за участю потерпілої ОСОБА_6 з тих підстав, що такий проведено слідчим у приміщенні актового залу Буського відділення поліції, частина подій відтворена на кріслі, а не на спальному ліжку, в іншому положенні тіла, а також те, що з протоколу вбачається інформація відмінна від матеріалів справи. Проте, на думку суду, стороною захисту не наведено аргументів щодо істотності впливу таких обставин на хід та результати даної слідчої процесуальної дії, оскільки відповідно до частини першої статті 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. При цьому, умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в максимально наближених, а не ідентичних умовах до досліджуваної події, що мало місце в нашому випадку. Зокрема, як вбачається із даної слідчої дії, що потерпіла ОСОБА_6 детально розповіла про обставини події 20 липня 2018 року по факту нанесення їй тілесних ушкоджень чоловіком ОСОБА_4 , зокрема, продемонструвавши на статисту, як їй наносились удари руками, ногами, дерев`яною битою по тілу та голові. Дану процесуальну дію проведено слідчим із залученням статиста та двох понятих, а її результати оформлені вищевказаним протоколом та зафіксовані на відеозаписі, який відтворено в ході судового розгляду даного кримінального провадження. Будь-яких зауважень щодо проведення слідчого експерименту від його учасників не надходило. Що стосується зауважень з приводу його проведення не у спальній кімнаті житлового будинку за місце проживання обвинуваченого, на думку суду, такі на увагу не заслуговують, оскільки стороною захисту не заявлялось клопотання про проведення слідчого експерименту безпосередньо на місці події. Відтак даний слідчий експеримент було проведено в іншому приміщенні в максимально наближених умовах до тих, які мали місце під час скоєння кримінального правопорушення. Крім того судом встановлено, що стороною захисту не заявлялись клопотання про виклик і допит учасників даної слідчої дії в судовому засіданні, а тому подане клопотання не може бути задоволене судом.
Крім того, стороною захисту заявлено клопотання від 10.07.2019 року про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 15.11.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_4 з тих підстав, що такий проведено необ`єктивно, недобровільно, у примусовому порядку, що унеможливлює встановити дійсні обставини справи. Проте, на думку суду, такі доводи сторони захисту є безпідставними та спростовуються найперше письмовою заявою самого ж обвинуваченого від 15.11.2018, у якій ОСОБА_4 дозволяє проведення слідчого експерименту по місцю свого проживання. Дану процесуальну дію було проведено за участю слідчого, статиста, двох понятих, самого ж підозрюваного та його захисника адвоката ОСОБА_5 . Клопотань про допит учасників даної процесуальної дії в судовому засіданні сторона захисту не заявила. Більше того, як вбачається із вищевказаного протоколу, що обвинувачений та його захисник зазначили, що зауважень та доповнень у них не має, а відтак виникнення у них вищевказаних зауважень в ході судового розгляду даного кримінального провадження шляхом заявлення цього клопотання не заслуговує на увагу.
Також у клопотанні від 10.07.2019 року стороною захисту висловлено думку щодо недопустимості як доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 19.11.2018 за участю потерпілої ОСОБА_6 з тих підстав, що такий проведено слідчим у салоні легкового автомобіля іншої марки та моделі, який має інший інтер`єр, у ньому відсутній підлокітник, іншої бити. Проте, на думку суду, стороною захисту не наведено аргументів щодо істотності впливу таких обставин на хід та результати даної слідчої процесуальної дії, оскільки як зазначалось вище, що умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в максимально наближених, а не ідентичних умовах до досліджуваної події, що мало місце в даному випадку. Зокрема, як вбачається із вищевказаного протоколу проведення слідчого експерименту, що такий експеримент проводився у салоні автомобіля «Шкода рапід», що також є легковим автомобілем, у якому потерпіла, знаходячись на водійському місці автомобіля, а статист - на його передньому пасажирському сидінні, де вона детально показала механізм нанесення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень битою, детально відтворивши їх на статисту, що узгоджується із показаннями потерпілої, а наведені результати оформлені протоколом та фототаблицею до нього. До проведення слідчого експерименту були залучені двоє понятих і статист, будь-яких зауважень щодо цієї процесуальної дії ні від її учасників, ні від інших осіб не надходило. Сторона захисту клопотань про допит учасників проведення слідчого експерименту (слідчого, понятих, статиста) не заявляла та не висловлювала жодних сумнівів з приводу цього під час досудового розслідування даного кримінального провадження. Відтак суд вважає, що зауваження сторони захисту з приводу іншої марки та інтер`єру автомобіля, іншої бити для визнання вказаного доказу недопустимим є необгрунтованими.
Разом із тим, стороною захисту в поданих клопотаннях висловлені зауваження щодо недотримання органом досудового розслідування вимог статті 105 КПК України, оскільки додатки до протоколу (диски відеозапису та фототаблиця) не засвідчені підписами усіх учасників вищевказаних слідчих екпериментів. Проте частиною третьою статті 105 цього Кодексу передбачено, що додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків. У той же час, як вбачається із протоколів проведення слідчих експериментів від 21.08.2018, 15.11.2018, 19.11.2018, що до них долучені як додатки: відеозаписи слідчої дії та фототаблиця, які належним чином виготовлені, упаковані, скріплені печаткою Буського відділення поліції та засвідчені підписами слідчого ОСОБА_24 , який брав участь у їх виготовленні, що повністю відповідає процесуальним приписам ч. 3 ст. 105 КПК України. Відтак покликання сторони захисту на незасвідчення цих додатків підписами інших учасників слідчої дії не заслуговують на увагу, оскільки вони не брали участі у їх виготовленні.
Крім того, не заслуговують на увагу заперечення сторони захисту щодо висновку судово-медичної експертизи № 56/2018 від 03.08.2018 з мотивів того, що експертом висловлено припущення про можливість утворення у потерпілої ОСОБА_6 тілесних ушкоджень саме 20.07.2018 року, ним не надано відповідь на запитання, чи могли тілесні ушкодження у потерпілої утворитись внаслідок падіння з висоти власного росту на тверду площину, виходячи з наступного. Зокрема, будучи допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_36 пояснив, що при проведенні судово-медичної експертизи ним було виявлено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у потерпілої ОСОБА_6 , які утворились від дії тупих предметів (руки, ноги) та могли бути нанесені за умов, на які вказує потерпіла, показання якої є спроможними. Такі показання експерта повністю узгоджуються із його висновком, як самостійним джерелом доказування, а також із показаннями потерпілої, які є логічними, послідовними та не викликають будь-яких сумнівів у суду. Більше того, стороною захисту не заявлялись клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи із наведених ними мотивів.
Відтак судом надано правову оцінку усім основним аргументам і доводам сторони захисту що визнання доказів недопустимими та вищевказані заперечення з приводу окремих доказів, наданих стороною обвинувачення.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, сукупністю досліджених судом доказів, котрі взаємоузгоджуються між собою, є логічними та послідовними, об`єктивно доповнюють одні одних, безспірно підтверджується винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, оскільки досліджені судом докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.
Відтак, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою її залякування, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КК України.
Разом із тим, суд вважає необгрунтованими зауваження сторони захисту з приводу невірної правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 127 КК України з мотивів відсутності у діянні обвинуваченого кінцевої мети як обов`язкової складової даного злочину, а саме примушення потерпілої вчинити дії, що суперечать їх волі, оскільки з суб`єктивної сторони злочин характеризується прямим умислом, а його метою в силу диспозиції статті 127 КК України є намагання примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.
Як безспірно встановлено в ході судового розгляду даного кримінального провадження, що метою насильницьких дій обвинуваченого ОСОБА_4 було примусити потерпілу ОСОБА_6 вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати від неї визнання у подружній зраді та з метою покарати потерпілу за вищевказані дії, у скоєнні яких він її підозрював, а також з метою залякування потерпілої, що не заперечувалось самим обвинуваченим, який хоч і не погодився із правовою кваліфікацією своїх дій за ч. 1 ст. 127 КК України, проте послідовно визнавав і не спростовував факт заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень в область обличчя ввечері 20.07.2018 року, оскільки запідозрив її в подружній зраді зі ОСОБА_10 , з яким зранку 21.07.2018 року він мав конфлікт у вигляді бійки.
Судом також враховуються рішення ЄСПЛ у справах про порушення статті 3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка містить заборону катування та відповідно до змісту якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Так, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейським Судом констатовано порушення статті 3 ЄКПЛ, оскільки використання прийомів психологічного впливу (примус до стояння біля стіни, накидання капюшона, шумовий вплив, позбавлення сну, їжі і пиття) при допитах осіб, які перебували під вартою за підозрою у тероризмі, викликали сильні фізичні та душевні страждання та, що було порушено статтю 3 (заборона нелюдського і принижуючого людськугідність поводження).Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «А.Н. проти України» від 29.01.2015 року Суд нагадує, що стаття 3 Конвенції категорично забороняє будь-яке катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження. Щоб підпадати під дію статті 3 Конвенції, жорстоке поводження має досягти мінімального рівня жорстокості. Оцінка цього мінімуму є відносною і залежить від усіх обставин справи, таких як тривалість поводження, його фізичні та психічні наслідки, а в деяких випадках мають враховуватися також стать, вік і стан здоров`я потерпілого (п. 78).

Ураховуючи наведені вище правові позиції ЄСПЛ у цьому питанні та встановлені судом фактичні обставини в даному кримінальному провадженні, катування зумовлене насамперед переважаючою фізичною силою обвинуваченого щодо потерпілої як жінки, яка будь-якого фізичного опору йому не чинила, шляхом заподіяння потерпілій численних ударів, побоїв та інших насильницьких дій фізичного та психологічного характеру, що призвели до погіршення її стану здоров`я. Таке протиправне поводження обвинуваченого з потерпілою мало місце протягом тривалого часу, оскільки розпочалось з 22.00 годин 20.07.2018 і тривало до 09.00 годин наступного дня 21.07.2018 року з нетривалою перервою на сон. Під час такого нелюдського поводження потерпіла була позбавлена сну протягом певного часу та неможливості справляння фізичних потреб, що було встановлено в ході судового розгляду цього кримінального провадження. Згадане нелюдське поводження обвинуваченого переслідувало певну мету, а саме отримати від потерпілої визнання у подружній зраді та з метою покарати її за вищевказані дії, у скоєнні яких він її підозрював, а також з метою залякування потерпілої.
Відтак, суд вважає, що правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за частиною першою статті 127 КК України є вірною та не викликає сумнівів у суду з вищенаведених мотивів.
Разом із тим, суд вважає, що із пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення слід виключити епізод про те, що « ОСОБА_4 , перебуваючи в одній із кімнат будинку, умисно наніс ОСОБА_6 кілька ударів руками в різні ділянки тіла та під поривом погроз застосування насильства, розірвавши на потерпілій ОСОБА_6 футболку, примусив останню роздягтися та вступити з ним в статеві зносини всупереч її волі». Оскільки, якщо катування було поєднане зі зґвалтуванням, насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом, то вчинене належить кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених ст. 127 та відповідно до статей 152 чи 153 КК України. Проте, такої кваліфікації дій обвинуваченого за відповідними статтями органом досудового розслідування здійснено не було, в ході судового розгляду прокурор її не змінював, а суд в силу вимог статті 337 КПК України не вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, і більше того сама ж потерпіла у поданій заяві про вчинення щодо неї кримінального правопорушення від 22.07.2018 року про такі дії обвинуваченого, які знайшли своє відображення у вищевказаному епізоді, не повідомляла.
Аналізуючи норми положень КК та КПК України, а також судову практику їх застосування, при призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів верховенства права, законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Статтею 75 КК України передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Отже, при обранні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який в силу вимог статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини та характер його вчинення, особу винного, який на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, не працює, за місцем свого проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Обставиною, що пом`якшує покарання в силу вимог частини другої статті 66 КК України, суд визнає вчинення злочину вперше, а обставиною, яка обтяжує покарання суд відносить вчинення злочину щодо подружжя, у відповідності до вимог п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України.
Відтак, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_4 слід призначити в межах санкції статті, передбаченої ч. 1 ст. 127 КК України, у виді позбавлення волі, що є у даному випадку безальтернативним видом покарання.

Разом із тим, виходячи з принципів гуманізації та індивідуалізації покарання, судом враховується тяжкість злочину, особа ОСОБА_4 , який судимості не має, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , має двоє малолітніх дітей: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які потребують утримання зі сторони обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, оскільки в силу положень частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому суд вважає, що при застосуванні покарання у виді позбавлення волі виправлення і перевиховання ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, тобто без ізоляції його від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі вимог ст. 75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені положеннями ст. 76 КК України, яке, на думку суду, буде справедливе, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні, арешти не накладались.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -
у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, призначивши йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді двох років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.
На підставі вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов'язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення даного вироку.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази по справі, а саме:
-пневматичний пістолет МР-654К та мобільний телефон марки «Samsung Calaxy SMJ500», - повернути ОСОБА_4 ;
-два диски із відеозаписами слідчих експериментів, які містяться у матеріалах кримінального провадження, - залишити у справі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1