ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/355/19 Номер провадження 11-кп/814/750/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0003182, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2018 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 14 березня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полтава, українки, громадянки України, освіта середня, не працюючої, не одруженої, дітей на утриманні не має, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 27.07.2009 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу 850 грн.;
- 08.12.2011 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 року 6 місяців;
- 18.06.2012 Київським районним судом м Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнена 18.06.2015 по відбуванню покарання,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 1144 грн.
За вироком суду на початку жовтня 2018 року, ОСОБА_7 , правомірно перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , умисно, повторно, таємно шляхом вільного доступу, викрала холодильник марки «Samsung», модель RT-30MB, вартістю 5033 грн. 33 коп., що належить ОСОБА_8 , чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, заволодівши вказаним холодильником та, в подальшому, розпорядилась ним, продавши його ОСОБА_9 .
Продовжуючи свою протиправну діяльність, 23.12.2018, близько 03 год. 00 хв., ОСОБА_7 , правомірно перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , умисно, повторно, таємно шляхом вільного доступу, викрала мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 5A, вартістю 2833 грн. 33 коп., 1300 злотих, що становить 10230 грн. 41 коп. (згідно курсу НБУ станом на 23.12.2018), що належить ОСОБА_8 , чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 13 063 грн. 74 коп.
Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, заволодівши вказаним майном та, в подальшому, розпорядилась ним, здавши під заставу на свій паспорт громадянина України до ломбарду «ПТ «Ломбард Онікс», що розташований за адресою:м. Полтава, вул. І. Мазепи, 9.
У подані апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене судом покарання, застосувавши до неї ст.75 КК України, оскільки, коли обвинувачена перебувала під вартою, її співмешканець повернув потерпілій, яка є матір`ю обвинуваченої, усі викрадені кошти. Злочинного умислу обвинувачена не мала, а лише намагалась привернути до себе увагу матері, яка нещодавно повернулась з іншої країни. Судом першої інстанції не враховано, що це була сімейна сварка.
Потерпіла ОСОБА_8 надала суду заяву, у якій повідомила про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченої ОСОБА_7 та просила пом`якшити міру покарання.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про законність та справедливість судового рішення та безпідставність поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденню чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, викладені у вироку суду відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_7 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_7 про можливість пом`якшення призначеного судом покарання за вчинення злочину проти власності є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_7 , яка, не зважаючи на свій молодий вік, раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, на шлях виправлення не стала, не працювала, що свідчить про її стійку антисоціальну спрямованість.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винної, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що визнав обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, вірно зазначивши про відсутність обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, яке наближене до мінімального, встановленого санкцією ч.2 ст.185 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та запобіганню вчиненню нею нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання із застосуванням ст.75 КК України, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Із матеріалів кримінального провадження не вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 мала конфлікти з ОСОБА_8 , якає її матір`ю.

Наявність конфліктів не підтвердила також і сама потерпіла, вказавши лише на антисоціальний спосіб життя своєї доньки.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 14 березня 2019 року щодо неї без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4