ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3335/19 Справа № 320/1044/17-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 грудня 2019 року включно щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст.ст. 190 ч. 2, 186 ч. 2, 187 ч. 1, 185 ч. 2, ст. 309 ч. 2, 185 ч. 3 КК України,

за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області
обвинуваченого: ОСОБА_7 , в режимі відеоконференції з ДУ Запорізький слідчий ізолятор

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою змінити міру запобіжну заходу щодо ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України щодо ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні відсутні або низькі.

Зазначаючи про наявність постійного місця проживання, а також, відсутність за час досудового слідства та раніше будь-яких порушень обов`язків підозрюваного, вважає, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від правосуддя.

Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків немає, оскільки за час проведення судового слідства жодний свідок та потерпілі не з`явилися з відповідними заяви до правоохоронних органів про будь-який вилив на них.

Злочин, в якому підозрюється ОСОБА_7 та ступінь причетності його до вчинення вказаного злочину, обставини його вчинення, є недоведеними та більш м`який запобіжний захід буде достатнім для запобігання ризикам, що виключає застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, вказує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, матери обвинуваченого неодноразово надавала свою письмову згоду на зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Згідно довідки від 10.09.2019 року, виданої Запорізьким СІЗО обвинувачений ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2019 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 до 06 грудня 2019 року включно, без визначення застави.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України мають місце і на теперішній час, а саме: з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може без перешкод залишити своє місце проживання та переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інші кримінальні правопорушення, а також, врахував тяжкість і кількість кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , обґрунтованість обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, постійного джерела доходу не має, обвинувачується у вчиненні декількох умисних корисливих злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч. 2, 186 ч. 2, 187 ч. 1, 185 ч. 2, ст. 309 ч. 2, 185 ч. 3 КК України, серед яких є тяжкий, передбачений ст.186 ч.2 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Крім того, на даний час в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду перебуває декілька обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні умисних корисливих злочинів.

Крім того, 24.01.2019 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. 01.03.2019 року термін запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 продовжено до 01.05.2019 року включно. Будучи ознайомленим з ухвалою суду щодо застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, ОСОБА_7 покинув місце мешкання, чим порушив обов`язки покладені на нього, та обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в період часу з 03.04.2019 по 04.04.2019.

16.05.2019 року ОСОБА_7 було оголошено в розшук у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції ретельно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість і кількість кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме, те, що останній обвинувачується у вчиненні декількох умисних корисливих злочинів передбачених ст. ст. 190 ч. 2, 186 ч. 2, 187 ч. 1, 185 ч. 2, ст. 309 ч. 2, 185 ч. 3 КК України, серед яких є тяжкий, передбачений ст.186 ч.2 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, постійного джерела доходу не має, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та мають місце і на теперішній час, а саме: з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може без перешкод залишити своє місце проживання та переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, враховуючи те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 було обрано після порушення ним запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у зв`язку з чим, останнього було оголошено у розшук, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність на даний час підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Даних на підтвердження стану здоров`я ОСОБА_7 на теперішній час стороною захисту під час апеляційного перегляду ухвали суду надано не було, а тому, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині колегія суддів не приймає до уваги.

Всі викладені в апеляційній скарзі захисника доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 і їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 грудня 2019 року включно щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст.ст. 190 ч. 2, 186 ч. 2, 187 ч. 1, 185 ч. 2, ст. 309 ч. 2, 185 ч. 3 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4