Справа № 199/5910/16-к
УХВАЛА

2019 року липня місяця 24 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0002309 від 27.07.2016 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник заперечували щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , просили суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, проти чого заперечував прокурор.
Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, а також клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт, вважає клопотання прокурора обґрунтованим, а клопотання захисника та обвинуваченого таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою, зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимогист.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод іст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
Зокрема, ОСОБА_3 обвинувачується в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом із застосуванням предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, та йому у разі доведення його вини може бути призначено покарання до семи років позбавлення волі.
ЄСПЛ наголошує у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства від 28.10.1994», що при визначенні «ступеня підозри» підставою для отримання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту може бути «більш низький поріг обґрунтованості підозри» при вчиненні «особливої категорії злочинів», а у справі «Боротюк проти України» від 16.10.2010 визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою.
У своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, та ризик ухилення обвинуваченого від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення.
Суд, виходячи з практики ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.
У зв`язку з викладеним, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, оскільки заявлені ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися та до обвинуваченого не можуть бути застосовані більш м`які альтернативні запобіжні заходи.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній вчинив тяжкий злочин, за який у разі доведення його вини йому може бути призначено покарання від 3 до 7 років позбавлення волі, обвинувачений перебував у розшуку, тому вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду, істотно перешкоджати кримінальному провадженню, можливості скоювати інші злочини.
Розглядаючи можливість зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу на інший, менш суворий, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, вважає, що альтернативні запобіжні заходи є такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 110, 315-317, 369, 371, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу, у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 22 вересня 2019 року включно.
В задоволені клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів.
Суддя:

24.07.2019