Провадження № 10/4808/3/19
Категорія ст. 236-2 КПК України(1960 р.)
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

20 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому заяву ОСОБА_7 про відвід судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_4 та заяву судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_5 про самовідвід, -

за участю прокурора ОСОБА_8

заявника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

19.09.2019 року автоматизованою системою документообігу суду розподілена апеляція ОСОБА_7 на ухвалу судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.08.2019 року для її розгляду в складі колегії суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 заявив відвід судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_4 , у зв`язку із тим, що він працював в Івано-Франківському міському судді Івано-Франківської області, а справа стосується особи, яка там працювала разом з ним.

Суддя ОСОБА_5 заявив самовідвід на підставі того, що заявник ОСОБА_7 неодноразово в образливій формі висловлювався на його адресу та на адресу інших суддів апеляційної інстанції та безпідставно звинувачував їх у вчиненні порушень, що, на думку судді ОСОБА_5 , може бути розцінено стороннім спостерігачем, як такі, що свідчить про наявність особистих конфліктних відносин між скаржником та суддями апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції:

- ОСОБА_7 підтримав заяву про відвід судді ОСОБА_4 та не заперечував у задоволенні заяви судді ОСОБА_5 про самовідвід;

- прокурор посилався у розгляді вказаного питання на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши доводи відводу та самовідводу, колегія суддів вважає, що заяву судді ОСОБА_5 про самовідвід належить задовольнити, в задоволені заяви ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_4 відмовити, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом».

Неупереджений та об`єктивний розгляд справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Проте учасники справи наділені правом спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, тим самим, забезпечуючи його незалежність в кожному окремому провадженні.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Європейський суд з прав людини в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Аналогічна правова позиція закріплена також в п.п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 р. (заява № 16695/04).

Крім того, в п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 р. (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності».

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 р. «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

У відповідності до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в таких випадках: 1) якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення по справі; 2) коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (Бангалорські принципи поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23). п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, які викладені в заяві судді ОСОБА_5 про самовідвід, можуть викликати сумнів у тому, що колегія суддів у складі з суддею ОСОБА_5 зможе забезпечити неупереджений судовий розгляд апеляції ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді та підривають довіру до майбутнього судового рішення, а тому вказану заяву належить задовольнити.

Щодо заяви ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_4 , то апелянтом не додано достатніх та достовірних доказів на підтвердження вказаних в заяві обставин, та з урахуванням пояснення судді ОСОБА_4 , який заперечував факт знайомства з особою щодо якої вирішується питання за скаргою ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, цю заяву такою, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_4 належить відмовити, заяву судді ОСОБА_5 про самовідвід необхідно задовольнити, апеляційну скаргу передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу - заміни судді у складі колегії, згідно із ч. 3 ст. 82 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ч. 1 ст. 75, ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 82 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_7 про відвід судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_4 .

Заяву судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_5 про самовідвід - задовольнити.

Матеріали кримінального провадження передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5