Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 753/14260/15-к
провадження № 51-4475ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 6 вересня 2017 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 9 липня 2019 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білої Церкви Київської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК).
Встановлені обставини
За вироком Дарницького районного суду міста Києва від 6 вересня 2017 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1

ст. 309 КК і виправдано у зв`язку з недоведенням винуватості у вчиненні цього злочину.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Київський апеляційний суд ухвалою від 9 липня 2019 року апеляційну скаргу прокурора з доповненнями залишив без задоволення, а зазначений вирок місцевого суду без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор зазначає про істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону і про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, через що просить скасувати рішення цих судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону доводи касаційної скарги прокурора фактично зводяться до вказівок на неповноту судового розгляду і незгоду з наданою судами оцінкою доказам, по суті прокурор заперечує проти правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому прокурор, обмежившись загальною фразою, не конкретизував, яких саме порушень допустився апеляційний суд. Зокрема, прокурор не обґрунтував,

у чому саме полягали порушення допущені судом апеляційної інстанції, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413 і 419 цього Кодексу.
Також у касаційній скарзі прокурора не зазначено, чи заявлялися стороною обвинувачення в апеляційному суді клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3

ст. 404 КПКцей судбезпідставно не задовольнив, та яких конкретно доводів апеляційної скарги всупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції

не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

До того ж у касаційній скарзі прокурора відсутні доводи щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення. Натомість прокурор наголошує на невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статями 433,

438 КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Крім того, касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність згідно

зі ст. 413 КПК із відповідним обґрунтуванням.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 6 вересня 2017 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 9 липня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3