Дата документу 06.08.2019 Справа № 320/1713/16-к
Запорізький Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/342/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/1713/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

апелянта ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 та його представника-адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та засуджено за ч.2 ст.185 КК до 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років до позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його затримання, а саме з 07 липня 2016 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 07 липня 2016 року по 23 грудня 2016 року відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України з розрахунки один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 4500 грн та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить вирок суду в частині зобов`язання його повернути ОСОБА_12 50 одиниць фундаментних плит скасувати та роз`яснити потерпілому ОСОБА_12 , що спір про приналежність даних плит, які підлягають поверненню, повинен вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Свої вимоги мотивує тим, що виконати вирок суду в частині повернення викрадених у ОСОБА_12 50 фундаментних блоків він не має можливості, оскільки блоки, які були викрадені у ОСОБА_12 та придбані ним у ОСОБА_6 , на час проведення досудового розслідування були ним реалізовані. А тому питання про належність речей, відповідно до ч.12 ст.100 КПК України, повинно вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого-адвокат ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з вироком суду, 28 лютого 2016 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, знаходячись біля зруйнованого гаражу № НОМЕР_1 , розташованого на території гаражного кооперативу «Дружба» по вул.Станіславського у м.Мелітополь Запорізької області, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі таємно викрав належну потерпілому ОСОБА_14 бетонну плиту 6,3х1 метри, товщиною 200 мм, вартістю 1 200 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на вищевказану суму.

05 березня 2016 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за відсутності власника житлового приміщення потерпілого ОСОБА_15 , через незачинені двері проник до будинку за вищевказаною адресою, де з дерев`яного столу, розташованого у спальній кімнаті, таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_15 телевізор вартістю 1500 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на вищевказану суму.

21 березня 2016 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі, таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_12 бетонні плити перекриття у кількості 8 одиниць, розміром 6х1,5 метри, вартістю 2000 грн за кожну, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 16 000 грн.

25 березня 2016 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі, таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_12 фундаментні бетонні плити у кількості 50 одиниць, розміром 2,6х0,40 метри, вартістю 400 грн за кожну, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 20 000 грн.

25 квітня 2016 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись біля гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі, таємно викрав 3 бетонні плити розміром 6х1,2 метри, вартістю 1500 грн за кожну, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 4500 грн.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч. 3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Заслухавши:

доповідь судді;

ОСОБА_8 та його представника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити;

прокурора, потерпілого ОСОБА_12 та його представника-адвоката ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 ;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження, правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, а також вірно вирішив долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого та вирок суду в частині, що стосується покарання, в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 про неправильне вирішення судом першої інстанції долі речових доказів, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.4 ст.374 КПК України, в резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо речових доказів і документів.

Згідно з оскаржуваним вироком, суд першої інстанції вирішив долю речових доказів відповідно до положень ст.100 КПК України.

Так, суд першої інстанції ухвалив: речові докази - фундаментні бетонні плити у кількості 50 штук, розміром 2,6х0,40 метри, які знаходяться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_8 відповідно до розписки від 28 березня 2016 року повернути законному володільцю ОСОБА_12 .

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що постановою слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області від 29 березня 2016 року бетонні блоки у кількості 50 одиниць, розміром 2,6х0,40 метри визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (т.3 а.с.180).

Згідно із заявою ОСОБА_8 від 28 березня 2016 року, останній добровільно видав співробітникам поліції зазначені бетонні блоки (т.3 а.с.170).

Також, в матеріалах кримінального провадження наявна розписка ОСОБА_8 про те, що він отримав від співробітників поліції бетонні плити, які є речовими доказами у кримінальному провадженні, та зобов`язався їх зберігати до вирішення питання по суті.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції вірно вирішив долю речових доказів, а саме фундаментних бетонних плит у кількості 50 штук, розміром 2,6х0,40 метри та правильно повернув їх володільцю ОСОБА_12 , у якого вони були викрадені обвинуваченим.

Обставини, на які посилається ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, правильність висновків суду не спростовують, оскільки вироком суду, який набрав законної сили, встановлено, що зазначені бетонні плити належать ОСОБА_12 та були викрадені саме у нього, у зв`язку із чим йому й повернуті.

Отже вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4