У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у кримінальному провадженні № 120 131 100 600 001 47 від 05 січня 2013 року стосовно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Івано-Франківськ, громадянки України, яка працює головним спеціалістом ДК Укргазвидобування та зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілої ОСОБА_13 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_14 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_10 , -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_10 засуджена за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8.500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
За вироком суду, ОСОБА_10 визнано винною у тому, що вона 09.09.2011, приблизно о 15 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Golf, д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по тротуару вул. Жилянської в м. Києві, неподалік будинку № 3/35, при паркуванні автомобіля, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п. 11.13 Правил дорожнього руху України, згідно якого забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил, а також пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу, проявила неуважність, не дотрималась безпечного інтервалу і скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_13 , в результаті чого останній були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого колінного суглобу у вигляді розриву заднього рогу медіального меніску, підвивиху наколінника та синовіїту, який, згідно висновку судово-медичної експертизи № 637/Е від 11.04.2012, відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Дії водія ОСОБА_10 у даній дорожній обстановці не відповідали вимогам пунктам 2.3 (б), 11.13, 13.1 Правил дорожнього руху України і знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 в апеляційній скарзі до Апеляційного суду міста Києва просить вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
На обґрунтування апеляційних вимог, захисник ОСОБА_9 вказує, що при постановленні вироку суд першої інстанції допустив упередженість, однобічність та неповноту судового слідства, залишив без належного реагування чисельні порушення вимог чинного законодавства під час досудового слідства, при цьому окремі висновки суду першої інстанції відверто не відповідають фактичним обставинам провадження, ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах.
Так, на переконання захисника, судом першої інстанції залишилось поза увагою неконкретність пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення, оскільки, зазначаючи у вироку пункти Правил дорожнього руху України, які, начебто, було порушено ОСОБА_10 , суд не конкретизував, що саме обвинуваченою було порушено.
При цьому, як звертає увагу захисник, протягом усього часу досудового і судового слідства, показання обвинуваченої ОСОБА_10 були послідовні, у той час як показання потерпілої ОСОБА_13 та свідків обвинувачення мали значну кількість розбіжностей.
Зазначає захисник і про те, що поза увагою суду першої інстанції залишився і той факт, що ніхто із свідків не бачив моменту наїзду на пішохода ОСОБА_13 , при цьому обвинувачена ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_15 , які знаходились в автомобілі і були у безпосередній близькості до потерпілої ОСОБА_13 , стверджують, що ніякого наїзду взагалі не було і ОСОБА_16 стала висловлювати своє незадоволення вже після повної зупинки автомобіля і не через наїзд на неї, а через зайняття паркомісця ОСОБА_10 .
При цьому, свідок ОСОБА_17 також стверджував про відсутність факту наїзду на ОСОБА_13 , а свідки обвинувачення ОСОБА_18 та ОСОБА_19 взагалі нічого не бачили і могли дізнатися про обставини виключно зі слів потерпілої та її брата - ОСОБА_20 .
Просить захисник прийняти до уваги і розбіжності в датах процесуальних документів, наявних в матеріалах провадження. Так, як указує захисник, судово-медичне дослідження № 5223 потерпілої мало місце 14.09.2011, у той час як лист-направлення не міг бути виготовлений раніше, ніж 15.09.2011. Це ж стосується і дослідженої судом першої інстанції медичної карти хворої - потерпілої ОСОБА_13 , в якій наявна карта-епікріз відділення реабілітації поліклініки № 3 Шевченківського району м. Києва від 09.11.2011, в якій зазначена дата отримання травми ОСОБА_13 - 12.09.2011, а не 09.09.2011, що, в своїй сукупності, на переконання захисника, спростовує висунуте обвинувачення та доводить відсутність самої події ДТП та відсутність будь-якої вини ОСОБА_10 .
Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.
Ухвалою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 01.06.2017 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої на вирок Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2016 у кримінальному провадженні № 120 131 100 600 001 47 від 05.01.2015 стосовно ОСОБА_10 відкрито апеляційне провадження, а ухвалою від 30.06.2017 - закінчено підготовку та призначено розгляд провадження.
Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.
Приписами ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів регламентовано, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно- територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Згідно опублікованого в газеті Голос України № 185 (6940) повідомлення, Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03.10.2018.
На виконання вимог Закону України Про судоустрій і статус суддів кримінальні провадження, які оскаржені в апеляційному порядку, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями цього суду.
На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої на вирок Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2016 у кримінальному провадженні № 120 131 100 600 001 47 від 05.01.2015 стосовно ОСОБА_10 передані на розгляд колегії суддів, у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів колегії - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які Указом Президента України за № 297/2018 від 28.09.2018 переведені на посаду суддів Київського апеляційного суду та продовжили розгляд провадження у тому ж складі суду, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 319 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_10 на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурорів, потерпілої ОСОБА_13 та її представника - адвоката ОСОБА_14 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши докази в провадженні на задоволення клопотання сторони захисту, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_10 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту у суді апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
В судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій обвинувачена ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала та показала, що вона 09.09.2011, приблизно о 15 год. 30 хв., керувала належним їй на праві власності технічно справним автомобілем Volkswagen Golf, д.р.н. НОМЕР_1 , по тротуару вул. Жилянської в м. Києві.
Під час паркування автомобіля біля будинку Київського національного театру оперети, між нею- ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_13 відбувся конфлікт, але наїзд на ОСОБА_13 вона- ОСОБА_10 не вчиняла.
При яких обставинах ОСОБА_13 могла отримати встановлені у неї тілесні ушкодження - їй- ОСОБА_10 невідомо.
Знаходячись, в подальшому, після конфлікту на фуршеті в приміщенні театру з нагоди святкування професійного свята - Дня працівника газової промисловості України, ОСОБА_13 жодного разу не допустила висловлювань з приводу отримання тілесних ушкоджень, пов`язаних із травмуванням її правої ноги. При цьому, ОСОБА_13 пересувалась в приміщенні театру на високих підборах, була весела та не подавала зовнішнього вигляду з приводу заподіяння їй травми ноги.
На її- ОСОБА_10 переконання про те, що вона не вчиняла наїзд на потерпілу ОСОБА_13 , вказує свідок ОСОБА_15 - її колега по роботі, яка перебувала на передньому пасажирському сидінні та спостерігала за дорожньою обстановкою і конфліктом, що відбувся між нею- ОСОБА_10 та ОСОБА_13 при паркуванні автомобіля.
А саме, за тих погодних умов, коли дорожнє покриття було мокрим, оскільки крапав дощ, вона- ОСОБА_10 , знайшовши вільне місце для паркування, заїхала на тротуар та припаркувала автомобіль паралельно тротуару.
Попереду її автомобіля з`явилась жінка, як пізніше з?ясувалося - ОСОБА_13 , яка рухами показувала, що це місце вона тримає для паркування іншого автомобіля, який рухався позаду її- ОСОБА_10 автомобіля. При цьому ОСОБА_13 знаходилась в неврівноваженому стані: руками гупала по капоту її автомобіля, висловлювалася нецензурно на її адресу.
З метою не викликати додатковий гнів ОСОБА_13 та не поглиблювати конфлікт, вона- ОСОБА_10 , побачивши, що попереду звільнилося місце для паркування, переставила свій автомобіль на вільне місце.
Під час перепаркування автомобіля ОСОБА_13 знаходилася попереду з правого боку її- ОСОБА_10 автомобіля та постійно рухалася.
Коли автомобіль було перепарковано, вона- ОСОБА_10 разом із ОСОБА_15 вийшли з автомобіля та деякий час спостерігали за ОСОБА_13 за побоювань, що остання, знаходячись в агресивному стані, може пошкодити її автомобіль.
ОСОБА_13 комусь телефонувала, вказуючи, що на неї здійснено наїзд, та викликала міліцію.
Потім разом із колегою ОСОБА_15 вона- ОСОБА_10 увійшла до театру на святкування, де в приміщенні театру також бачила ОСОБА_13 , за зовнішнім виглядом якої, на її- ОСОБА_10 переконання, не було видно, що ОСОБА_13 зле.
Приблизно о 20.00 год. вона- ОСОБА_10 поїхала додому, а через два тижні її- ОСОБА_10 викликали до ДАІ та повідомили, що вона здійснила наїзд на жінку, обставини чого вона категорично заперечувала.
Не допускає, що могла вчинити наїзд на ОСОБА_13 , оскільки під час паркування та перепаркування автомобіля, здійснюючи маневрування автомобілем назад та вліво по дузі, вона впевнилась у безпечності свого маневру.
Як пояснила суду першої інстанції свідок ОСОБА_15 , вона разом ОСОБА_10 та ОСОБА_17 була запрошена до Національного театру оперети з нагоди святкування Дня працівника нафтогазової промисловості України, куди приїхала на автомобілі під керуванням ОСОБА_10 .
При цьому, вона-свідок перебувала на передньому пасажирському сидінні.
При паркуванні на тротуарі на вільному місці, до їх автомобіля підійшла, як вона пізніше дізналась, ОСОБА_13 , яка стала бити по капоту, намагаючись їх заставити таким чином поступитися зайнятим місцем і від`їхати, зазначаючи, що вона раніше зайняла це місце, з приводу чого вчинила сварку, висловлювала погрози на їх адресу, також висловлювалася на їх адресу нецензурною лайкою, бігала біля їх автомобіля та кричала, що викликає співробітників ДАІ.
В момент паркування автомобіля ОСОБА_13 підійшла до передньої частини їх автомобіля, з якої сторони, вона вже не пам`ятає. При цьому автомобіль здійснював маневр - назад, а потім вперед, після чого автомобіль зупинився. В цей момент ОСОБА_13 почала бити по капоту автомобіля.
ОСОБА_10 , побачивши інше вільне місце, поступилася цим місцем, де перебувала ОСОБА_13 , та обережно переїхала на інше вільне місце.
Після зупинки автомобіля вона-свідок вийшла із автомобіля та спостерігала за подіями, які відбувались біля автомобіля.
Після того, як ОСОБА_10 вийшла із автомобіля, вони разом, біля півгодини, спостерігали за автомобілем ОСОБА_10 , оскільки побоювалися, що ОСОБА_13 могла пошкодити автомобіль, а потім, увійшли до приміщення театру, де після вистави приблизно через дві години в приміщенні театру побачили ОСОБА_13 , за зовнішнім виглядом якої неможливо було подумати, що на неї наїхав автомобіль та спричинив їй тілесні ушкодження.
Вона- ОСОБА_15 не припускає будь-якого наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_10 на ОСОБА_13 , оскільки весь час при паркуванні автомобіля, ОСОБА_10 спостерігала за дорожньою обстановкою та не було відчутним, щоб автомобіль наїхав на перешкоду.
Свідок ОСОБА_17 суду першої інстанції показав, що 09.09.2011 він чекав у своєму автомобілі біля Національного театру оперети свідка ОСОБА_15 , яка в автомобілі Volkswagen Golf під керуванням ОСОБА_10 проїхали біля нього і припаркувалися на вільному місці на тротуарі.
В момент, коли автомобіль паркувався, спереду автомобіля справа підійшла жінка, як пізніше з?ясувалося - ОСОБА_13 , яка супроводжувала свої дії нецензурною лайкою, кричала щоб прибрали автомобіль та била рукою по капоту, що вимусило ОСОБА_10 перепаркувати автомобіль.
Він- ОСОБА_17 зачекав на ОСОБА_15 , яка вийшла із автомобіля, підійшла до нього та вони почали спілкуватися.
Перебуваючи в 6-7 метрах від місця паркування автомобіля Volkswagen Golf та спостерігаючи за обстановкою, він-свідок стверджує, що наїзду автомобілем Volkswagen Golf на ОСОБА_13 здійснено не було.
ОСОБА_13 не заявляла, що на неї було здійснено наїзд автомобілем. Відразу на місце паркування автомобіля ОСОБА_10 підійшов якийсь чоловік, від якого він чув слова наверное наехала.
Одночасно свідок ОСОБА_21 вказав, що він спостерігав за паркуванням автомобіля Volkswagen Golf, який перебував від нього на відстані 5-6 м., зі сторони заднього багажника автомобіля і в полі його зору переднього бамперу автомобіля не було видно.
Не бачив він і ніг ОСОБА_13 , коли вона підійшла до автомобіля.
І виключив свідок ОСОБА_17 наїзд автомобіля Volkswagen Golf на ОСОБА_13 тільки з підстав того, що вона, на його переконання, не кричала, що на неї наїхав автомобіль.
Що ж стосується обставин, коли ОСОБА_13 продовжувала бити автомобіль руками по капоту, то він- ОСОБА_17 такі її дії розцінив як вимогу звільнити зайняте автомобілем ОСОБА_10 місце для паркування іншого автомобіля.
На противагу наведеним вище показанням обвинуваченої та свідків, потерпіла ОСОБА_13 суду першої та апеляційної інстанції показувала, що вона за досліджуваних обставин разом з братом ОСОБА_22 , матір`ю ОСОБА_23 та колегою ОСОБА_24 на автомобілі брата приїхали до Національного театру оперети на святкування професійного свята.
Під час короткої за часом зупинки біля театру, вона- ОСОБА_13 вийшла з автомобіля та стала чекати доки її брат припаркує свій автомобіль.
При цьому вона звернула увагу, що під`їхав автомобіль Volkswagen Golf і припаркувався біля стіни.
Вона- ОСОБА_13 стояла спиною до автомобіля Volkswagen Golf, коли відчула наїзд на ногу, а саме, під коліно правої ноги бампером автомобіля, після чого вона трохи розвернулась, але відчула другий наїзд - на гомілку цієї ж ноги колесом і переднім правим бампером автомобіля, у зв?язку з чим вона хлопнула по капоту автомобіля, але в цей момент пасажир автомобіля ОСОБА_15 показала їй- ОСОБА_13 якесь червоне посвідчення, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, на що вона- ОСОБА_13 повідомила, що буде викликати міліцію у зв`язку із вчиненим на неї наїздом автомобіля під керуванням ОСОБА_10 .
До них підійшов її- ОСОБА_13 брат - ОСОБА_20 , який намагався з`ясувати обставини події, але йому в образливій формі жінки повідомили, щоб він відійшов, після чого дві жінки - водій та пасажир вийшли із автомобіля Volkswagen Golf.
Вона- ОСОБА_13 у зв`язку з наїздом на неї автомобіля неодноразово викликала по телефону співробітників ДАІ, які приїхали на місце події приблизно через годину після їх виклику, оскільки був значний затор автомобілів.
Після приїзду, співробітники ДАІ оглянули місце події та запропонували викликати швидку допомогу, але вона- ОСОБА_13 , розуміючи про неможливість просування транспорту через значне скупченість автомобілів, вирішила разом із братом почекати, коли автомобілі роз`їдуться.
У неї- ОСОБА_13 були забруднені колготи в місці зіткнення автомобіля з її правою ногою, на що вона вказала працівникам ДАІ.
Про необхідність збереження колгот з метою збереження слідів злочину вона- ОСОБА_13 запитувала у співробітників ДАІ, які відповіли, що це їм не потрібно, оскільки це знайшло відображення в протоколі огляду місця події, а тому, в туалетній кімнаті театру вона зняла колготи, та, враховуючи, що вони були забруднені, викинула їх, про що відомо брату- ОСОБА_20 , який супроводжував її до туалетної кімнати.
Після закінчення огляду місця ДТП вона з братом зайшли до театру, фактично у час останнього акту вистави, по закінченню якої вона вийшла з приміщення театру та при першій можливості для руху транспорту, брат відвіз її до лікарні, де їй надали медичну допомогу.
Весь час вона відчувала сильний біль у нозі.
Викладені показання потерпілої ОСОБА_13 підтверджуються показаннями в суді першої інстанції свідка ОСОБА_24 , яка вказувала, що з потерпілою ОСОБА_13 , її братом ОСОБА_20 та мамою ОСОБА_23 за досліджуваних обставин, вони на автомобілі під керуванням ОСОБА_20 приїхали до Національного театру оперети на святкування Дня працівника газової промисловості України.
Оскільки падав дощ, після виходу з автомобіля вона-свідок та ОСОБА_23 увійшли до приміщення театру, де почали очікувати на ОСОБА_20 та ОСОБА_13 , які залишилися паркувати автомобіль, а потім з?явилися після спектаклю на фуршеті, де ОСОБА_13 одразу ж повідомила, що на неї наїхав автомобіль.
В момент виступу директора з привітаннями до присутніх, ОСОБА_13 в залі побачила жінку, на яку вказала, як на ту, що вчинила на неї наїзд автомобілем, коли вона- ОСОБА_13 зайняла місце для паркування автомобіля для її брата- ОСОБА_20 , зазначивши, що ця жінка не давала їй тримати вільне місце для паркування автомобіля для її брата.
На фуршеті ОСОБА_13 скаржилась на болі в нозі, намагалась знайти опору з метою зменшити навантаження на травмовану ногу, при цьому будь-яких ознак того, що ОСОБА_13 симулювала біль у нозі - не було.
Знаходячись в приміщенні театру, ОСОБА_13 не викликали швидку допомогу, оскільки були сильні затори автомобілів біля театру. І тільки після закінчення фуршету, коли трохи роз`їхалися припарковані в тій місцевості автомобілі, ОСОБА_13 разом із її братом ОСОБА_20 самостійно поїхали до лікарні.
Також їй-свідкові відомо зі слів ОСОБА_13 , що на місце ДТП викликалися співробітники міліції, які оформили подію ДТП.
Вона- ОСОБА_24 охарактеризувала ОСОБА_13 як самодостатню, дуже витриману людину, яка терпіла біль і не потребувала сторонньої допомоги по організації надання їй медичної допомоги.
Як показав суду першої інстанції свідок ОСОБА_20 , 09.09.2011, приблизно 15 год. 30 хв., він на автомобілі ДЕО Ланос, д.р.н. НОМЕР_2 , привіз сестру ОСОБА_13 , маму ОСОБА_23 та ОСОБА_24 до приміщення Національного театру оперети на святкування Дня працівника газової промисловості.
У зв`язку з реконструкцією Республіканського стадіону до будівлі театру проїхати було важко та при під`їзді до театру вже було багато припаркованих автомобілів.
Першою із автомобіля вийшла ОСОБА_13 , за нею вийшли ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .
Потім він-свідок побачив, що ОСОБА_13 знайшла вільне місце на тротуарі біля будівлі театру і чекала на нього.
Він бачив, як стояла ОСОБА_13 збоку від автомобіля Volkswagen Golf, який почав рухатись в її напрямку до моменту зіткнення з нею- ОСОБА_13 .
Побачивши це, він вискочив із-за керма свого автомобіля, включивши аварійку, та намагався підбігти до сестри, але в цей час автомобіль Volkswagen Golf відразу здійснив другий наїзд на праву ногу ОСОБА_13 . Наїзд був здійснений зі спини ОСОБА_13 , яка вже встигла відносно себе обернутися трохи вправо після першого наїзду на праву ногу. Повторний наїзд на його сестру було здійснено через пару секунд після першого наїзду.
Наїзд було здійснено лівою частиною правого переднього бамперу автомобіля Volkswagen Golf, при руху автомобіля зі швидкістю до 10 км/год.
Дії водія автомобіля Volkswagen Golf він може описати таким чином, що після зіткнення автомобіля з ОСОБА_13 та короткотривалої зупинки, потім знову привели автомобіль у рух та здійснили вдруге наїзд на праву ногу ОСОБА_13 .
Від наїзду ОСОБА_13 оперлася на капот автомобіля, а після другого наїзду - автомобіль був зупинений.
Він-свідок підбіг до автомобіля Volkswagen Golf зі сторони водія та побачив в автомобілі двох жінок, на питання з`ясувати чому вони наїхали на жінку, йому в нецензурній формі було зазначено, що це місце для паркування автомобілів і там пішоходам не має чого робити.
Після цього, водій автомобіля від`їхала на інше місце, а він, повідомивши ОСОБА_13 щодо припаркування свого автомобіля, підійшов до неї, яка повідомила, що викликала співробітників ДАІ.
ОСОБА_13 скаржилась на сильний біль в нозі, але погодилася на його пропозицію дочекатися коли зникне затор автомобілів, щоб вирішити питання про надання їй необхідної медичної допомоги.
В період очікування співробітників ДАІ, на автомобілі до будівлі театру приїхав його- ОСОБА_20 колега ОСОБА_19 з дружиною, які, довідавшись про причину перебування їх біля театру, а саме, про наїзд на ОСОБА_13 , залишилися з ними очікувати працівників ДАІ.
По приїзду, співробітники ДАІ склали схему місця ДТП, після чого він-свідок з ОСОБА_13 та подружжям ОСОБА_25 зайшли до приміщення театру, звідки він неодноразово виходив з метою очікування роз?їзду автомобілів, щоб мати можливість поїхати в лікарню, де, в подальшому, його сестрі і було надано медичну допомогу.
Показання свідка ОСОБА_20 повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_19 в суді першої інстанції, зокрема, про те, що за досліджуваних подій, коли він з дружиною біля театру підійшли до ОСОБА_20 і його сестри ОСОБА_13 , їм повідомили, що на ОСОБА_13 наїхав автомобіль, тому він- ОСОБА_19 з дружиною залишився разом із ОСОБА_26 чекати на співробітників ДАІ, які були вже викликані ОСОБА_13 .
Після приїзду працівники ДАІ зробили заміри, склали відповідні документи, та тільки години через дві вони потрапили на виставу в театр.
В приміщені театру, куди вони увійшли після того, як поїхали співробітники ДАІ, ОСОБА_13 скаржилась на болі в нозі, але виїхати від театру до лікарні було проблематично, оскільки був значний затор автомобілів.
Аналіз наведених вище показань обвинуваченої, потерпілої та свідків вказують на те, що наїзд на тротуарі на потерпілу ОСОБА_13 , а саме під коліно її правої ноги, відбувся бампером автомобіля під керуванням ОСОБА_10 , коли потерпіла ОСОБА_13 перебувала по відношенню до автомобіля спиною, а потім - на гомілку цієї ж ноги, коли ОСОБА_13 трохи розвернулася - передньою правою частиною бамперу і колесом, як на це вказали потерпіла ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_20 , що не спростовується показаннями обвинуваченої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_15 , які, за їх твердженнями, не відчуваючи наїзду на перешкоду, не заперечували обставин того, що ОСОБА_13 била по капоту автомобіля і відразу ж їм повідомила про наїзд на її ногу у зв?язку з чим вона викликала на місце події працівників міліції.
При цьому з показань обвинуваченої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 не видно, як вони могли відчути наїзд автомобіля на перешкоду у виді ноги потерпілої ОСОБА_13 , які навіть при повідомленні про наїзд, не стали з?ясовувати дані обставини у потерпілої чи оглядати її, щоб усунути будь-які сумніви щодо обставин події наїзду.
Водночас, пояснення обвинуваченої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 щодо повідомлення ОСОБА_13 про наїзд на неї одразу ж на місці події, а також показання свідка ОСОБА_17 , який також вказував на те, що і ОСОБА_13 і чоловік, який перебував разом з нею, вказували про наїзд на ОСОБА_13 автомобілем - спростовують доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , що потерпіла виказувала своє невдоволення не через наїзд на неї, а з приводу зайняття паркомісця.
Що стосується показань свідка ОСОБА_17 стосовно обставин події, то вони носять характер припущення, оскільки він з свого місця водія у припаркованому за досліджуваних обставин місці - не міг бачити контакту/його відсутність автомобіля під керуванням ОСОБА_10 з ногою потерпілої ОСОБА_13 .
При цьому не можна не звернути увагу на те, що на присутність свідка ОСОБА_17 на місці події первісно не вказував жоден свідок, у тому числі і ОСОБА_10 у своїх первинних поясненнях від 20.09.2011, пославшись лише на присутність ОСОБА_15 (а.п. 85 т. 1 (а.п. 31)) і тільки в показаннях від 15.02.2012 (дата проставлена іншим барвником, ніж проставляння часу допиту і підпису слідчого в протоколі) ОСОБА_10 послалася на присутність при подіях свідка ОСОБА_17 , який був допитаний тільки 30.01.2013 (а.п. 116-117, 122а-123 т. 1 (а.п. 63-64, 70-72)).
Між тим, і ОСОБА_15 в показаннях від 15.05.2012 також не посилалася на ОСОБА_17 , як на свідка події (а.п. 115 т. 1 (а.п. 62)).
При цьому, не є ґрунтовними і доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий у провадженні проігнорував показання свідка ОСОБА_17 про наявність на приміщенні неподалік від місця конфлікту відеокамери, яка мала б знімати конфлікт, відеозапис про що чомусь слідчий відмовився долучати до матеріалів провадження чи хоча б намагатися це зробити - оскільки з наявних в матеріалах провадження показань свідка ОСОБА_17 від 30.01.2013, які підписані ним без будь-яких зауважень, не видно, що ОСОБА_17 вказував слідчому на наявність відеокамери на одному з прилеглих до місця події будинків, що не може слугувати і підставою для висновків сторони захисту про відмову слідчого у долученні цього відеозапису до матеріалів провадження, відсутності з боку слідчого спроби це зробити, а, отже, і на умисність дій слідчого по не долученню цього доказу до матеріалів провадження, - які носять явно надуманий характер, оскільки до матеріалів провадження можна долучити отриманий у передбаченому законом порядку доказ, а не узагальнююче одного лиш свідка ОСОБА_17 посилання в суді першої інстанції на наявність на прилеглому до місця події будинку відеокамери.
Будь-яких клопотань сторона захисту суду першої інстанції, як і слідчому з цих підстав не заявляла, яких-небудь дій по відшуканню відеозапису, за його наявності, - самостійно не учиняла, при тому, що правова допомога ОСОБА_10 почала надаватися з 18.04.2012 (а.п. 150-151 т. 1 (а.п. 100-101)), коли 24.01.2013 захисник ОСОБА_27 в інтересах ОСОБА_10 звернувся до слідчого з клопотанням про допит свідка ОСОБА_17 , про проведення відтворення та призначення комплексної СМЕ і про приєднання до провадження фотографій з банкету, не заявляючи клопотання про витребування відеозапису (а.п. 152 т. 1 (а.п. 102)).
Свідкам ОСОБА_24 та ОСОБА_19 про наїзд на ОСОБА_13 автомобілем під керуванням ОСОБА_10 відомо зі слів потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_20 .
Проаналізувавши показання потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_20 , слід визнати, що вони є правдивими, оскільки вони послідовні, узгоджуються між собою та іншими доказами у провадженні, зворотні ж твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 носять узагальнюючий характер та не розкривають змісту, у чому ж виявилася непослідовність в показаннях потерпілої, яка могла б вплинути на правильність прийнятого рішення в провадженні.
Між тим, згідно даних кримінального провадження та справи за протоколом про адміністративні правопорушення від 20.09.2011, за повідомленням про подію ДТП о 15 год. 30 хв. 09.09.2011, на місце пригоди в 15.45 годин був направлений автопатруль АП 555 ДАІ з обслуговування Печерського району м. Києва, де, по прибуттю, ОСОБА_13 повідомила про наїзд на неї автомобіля Volkswagen Golf, д.р.н. НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала жінка.
Було складено протокол огляду місця ДТП та схему ДТП, що підписані ОСОБА_13 , опитані потерпіла ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_20
13.09.2011 встановлена особа водія Volkswagen Golf, д.р.н. НОМЕР_1 , - ОСОБА_10 , яка опитана 20.09.2011.
Згідно даних протоколу огляду місця ДТП від 09.09.2011, що проводився в період часу з 16.00 год. до 16.30 год., на панчосі ноги пішохода ОСОБА_13 виявлено слід та бруд, що фактично підтверджує показання ОСОБА_13 про обставини наїзду на неї автомобіля в 15.30 год. цього ж дня під час дощу (а.п. 69 т. 1 (а.п. 13)).
Даних про те, що ОСОБА_13 могла пошкодити чи забруднити свій одяг/панчохи (колготи) у інший спосіб, з показань обвинуваченої ОСОБА_10 чи свідка ОСОБА_15 , які, за їх твердженнями, спостерігали за діями ОСОБА_13 протягом, приблизно, 30 хв., щоб унеможливити завдання механічних пошкоджень автомобілю Volkswagen Golf, - не видно.
Після фіксування в протоколі огляду дорожньо-транспортної пригоди сліду та бруду на панчосі/колготах, ОСОБА_13 , після відповідей працівників ДАІ про непотрібність панчіх/колгот в матеріалах справи за протоколом про адміністративне правопорушення, не знайшла підстав для їх зберігання, перебуваючи при цьому на урочистостях.
Які при тих погодних умовах могли зберегтися/або була виявлена їх відсутність сліди на транспортному засобі Volkswagen Golf при наїзді автомобіля на ногу потерпілої - з апеляційної скарги захисника не видно.
При цьому слід вказати, що захисник в апеляційній скарзі насправді не виключив варіант забруднення колгот/панчіх потерпілої саме від автомобіля Volkswagen Golf, але у відсутність обвинуваченої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_17 .
При опитуванні та наданні пояснень ОСОБА_10 20.09.2011, 15.02.2012 та 25.01.2013, вона вказала на те, що при досліджуваних подіях паркування автомобіля 09.09.2011 біля Національного театру оперети, ОСОБА_13 викрикувала про наїзд на неї, але вона- ОСОБА_10 не надала значення вказаним викрикуванням потерпілої із-за неврівноваженого стану ОСОБА_13 .
Свідком подій ОСОБА_10 зазначила ОСОБА_15 , а в послідуючому і ОСОБА_17 (а.п. 85 т. 1 (а.п. 31); а.п. 103 т. 1 (а.п. 50); а.п. 116-117 (а.п. 63-64)).
Як указують дані акта судово-медичного обстеження № 5223 від 08.11.2011, при обстеженні ОСОБА_13 14.09.2011 судово-медичним експертом ОСОБА_28 , у потерпілої виявлено на передній поверхні правого колінного суглоба (2,5x1 см), на заднє-зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині (3x2 см), на задній поверхні правого стегна в середній третині (4х 2,5 см) синці жовто-зеленого кольору, невизначеної форми, контури правого колінного суглобу згладжені, права нижня кінцівка фіксована бандажем. Описані ушкодження у вигляді синців спричинені тупими предметами за давністю можуть відповідати 09.09.2011 та відносяться до легких тілесних ушкоджень, за відсутності медичної документації, в тому числі результатів додаткових досліджень (рентгенографії правої нижньої кінцівки).
Зі слів ОСОБА_13 тілесні ушкодження отримала 09.09.2011 в результаті ДТП, переднім бампером легкового автомобіля по зовнішній поверхні правого колінного суглобу і колесом в область гомілки (а.п. 96-97 т. 1 (а.п. 42- 43)).
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що лист-направлення без номера та дати на судове-медичне дослідження, що підписане СОМ ДТП та дізнавання ВДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_29 з посиланням на додатки: медичну довідку № 10, ультразвукове дослідження колінного суглобу, магнітно-резонансну томографію, два рентген знімки до неї та амбулаторну картку (а.п. 95 т. 1 (а.п. 41)), має всі ознаки фальсифікування доказів у провадженні - не є переконливими, оскільки дане направлення слугувало лиш зверненням ОСОБА_13 14.09.2011 до відділу судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб Київського міського бюро судово-медичної експертизи, яке належним чином зареєстроване у бюро саме 14.09.2011, передано на виконання експерту ОСОБА_28 , який, як виконавець, у той же день - 14.09.2011 звернувся до ОСОБА_29 з вимогою надати оригінали медичної документації після подій від 09.09.2011 (а.п. 98 т. 1 (а.п. 44)), що виключає видачу листа-направлення не раніше, ніж 15.09.2011, як на це послався в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 .
Між тим, 14.09.2011 експерт ОСОБА_28 оглянув ОСОБА_13 , таким чином розпочавши дослідження, що і знайшло своє відображення в акті № 5223 від 08.11.2011 (а.п. 96-97 т. 1 (а.п. 42-43)).
Оскільки медична документація надана не була, висновок експерта ОСОБА_28 № 5223 від 08.11.2011 базувася лише на огляді ОСОБА_13 та даних довідки № 10, що, у сукупності, ніяким чином не ставить під сумнів правильність висновків експерта на підставі обсягу проведеного ним дослідження.
Надалі магнітно-резонансна томографія від 15.09.2011, медична картка амбулаторного хворого, 2 магнітно-резонансно-томографічні (МРТ) знімки з заключенням, заключення ультразвукового дослідження (УЗД) колінного суглобу, а також медична довідка № 10 та акт судово-медичного обстеження № 5223 - уже надійшли на дослідження судово-медичного експерта ОСОБА_30 , розпочатого 16.11.2011, за результатами якого складено акт № 1801/Е від 16.12.2011.
У відповідності з даними акта судово-медичного дослідження № 1801/Е від 16.12.2011 судово-медичного експерта ОСОБА_30 , дані судово-медичного обстеження № 5223 від 08.11.2011 та дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_13 свідчать про те, що при зверненні за медичної допомогою о 21.00 год. 09.09.2011 у ОСОБА_13 виявлені наступні тілесні ушкодження:
- закрита травма правого колінного суглобу у вигляді неповного розриву заднього рогу медіального меніска, латерального підвивиху наколінника, розриву медіальної зв`язки, що утримує наколінник, синця на передній поверхні правого колінного суглобу, синці на передній поверхні правого колінного суглобу;
- синці на заднє-зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині, на задній поверхні правого стегна в середній третині.
Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень свідчать про те, що вони спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 09.09.2011 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом).
Вищевказані тілесні ушкодження, зокрема, у вигляді закритої травми правого колінного суглобу за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров?я (а.п. 99-102 т. 1 (а.п. 46-49)).
На підставі висновку судово-медичного експерта ОСОБА_31 за № 637/Е від 11.04.2012, предметом дослідження якого були дані наданої медичної документації, при зверненні за медичною допомогою 09.09.2011 о 21.00 год. у ОСОБА_13 мала місце: закрита травма правого колінного суглобу у вигляді розриву заднього рогу медіального меніску, підвивиху наколінника та синовіїту, яка відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Локалізація, морфологія вказаного ушкодження свідчать про те, що спричинене воно тупим предметом, могло утворитися в термін та за обставин, вказаних в постанові, тобто 09.09.2011 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом) (а.п. 138-140 т. 1 (а.п. 88-90)).
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що судово-медичний експерт ОСОБА_30 зробив висновки про наявність у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості на підставі численних нерозбірливих записів в медичній карті амбулаторного хворого без номеру, зі слів потерпілої, без детальних обстежень і досліджень - є безпідставними, оскільки експерт ОСОБА_30 досліджував оригінал медичної картки амбулаторного хворого, що прошита, пронумерована, містить записи лікарів щодо стану хворого - ОСОБА_13 , починаючи, після звернення до травмпункту 09.09.2011, з першого робочого дня медичної установи - понеділка 12.09.2011, які детально описані у мотивувальній частині акта № 1801/Е від 16.12.2011 і не викликають іншого, ніж указано в акті, їх тлумачення (а.п. 101-102 т. 1 (а.п.48-49)).
Саме дата звернення до відділення реабілітації поліклініки № 3 Шевченківського району м. Києва - 12.09.2011 стоїть у графі виготовленого типографським способом бланку дата травми (а.п. 22 т. 2), а не дата фактичного отримання травми, що підтверджується записами про звернення до травматолога поліклініки, про видачу ОСОБА_13 листка непрацездатності та інших медичних досліджень саме починаючи з 12.09.2011 (а.п. 9-25 т. 2).
При цьому необхідно вказати, що сторона захисту не поставила під сумнів дані довідки № 10 про звернення ОСОБА_13 в 21.00 год. 09.09.2011 до травматологічного пункту поліклініки № 3 у Шевченківському районі м. Києва з дорожньо-транспортної травмою, у зв?язку з чим було проведено огляд ОСОБА_13 , проведено R-графію, за результатами яких встановлено діагноз: забій правого колінного суглобу ТК в/з правої гомілки та рекомендовано лікування в поліклініці за місцем проживання під наглядом травматолога (а.п. 75 т. 1 (а.п. 19)), куди і звернулася ОСОБА_13 12.09.2011, - що спростовує доводи апеляційної скарги захисника про можливість отримання ОСОБА_13 травми - саме 12.09.2011.
Оригінал медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_13 оглядався і судом апеляційної інстанції, який встановив її відповідність копії, що міститься в матеріалах кримінального провадження.
Експерт ОСОБА_30 брав участь у слідчому експерименті за участі ОСОБА_13 , відповідно до даних протоколу проведення якого від 08.02.2013, ОСОБА_13 вказувала на механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень (а.п. 130-132 т. 1 (а.п. 79-82)).
Згідно висновку експерта ОСОБА_30 за № 246/Е від 14.02.2013, дані наданої медичної документації та протоколу проведення слідчого експерименту свідчать про те, що закрита травма правого колінного суглобу у вигляді розриву заднього рогу медіального меніску, підвивиху наколінника та синовіїту, яка мала місце у ОСОБА_13 , могла утворитися за обставин, на які вона посилається при проведенні з нею слідчого експерименту (а.п. 135-136 т. 1 (а.п. 85-86)).
Дані експертні висновки підтвердив в суді першої інстанції експерт ОСОБА_30 , вказавши, що відсутність посилання у висновку судово-медичного експерта № 637/Е від 11.04.2012 на виявлені у ОСОБА_13 при обстеженні 14.09.2011 судово-медичним експертом ОСОБА_28 синці в проекції колінного суглоба правої ноги - пов`язано з ненаданням органом досудового розслідування при призначенні та проведенні судово-медичного обстеження за № 5223 від 08.11.2011 повної медичної документації.
Між тим, зазначені синці знайшли своє відображення в висновку експерта № 246/Е від 14.02.2013, які, за своєю локалізацією та морфологією, складають одне ціле з закритою травмою правого колінного суглобу у вигляді розриву заднього рогу медіального меніску, підвивиху наколінника та синовіїту, які могли утворитися 09.09.2011 внаслідок наїзду автомобіля, що рухався, на пішохода ОСОБА_13 при обставинах, зазначених нею при проведенні слідчого експерименту за її участі.
Дислокація синців, їх кількість та розрив заднього рогу медіального меніску з підвивихом наколінника та синовіїту - дозволяють зробити висновок, що зазначені тілесні ушкодження в комплексі могли утворитися не менше ніж від двох контактів з автомобілем при обставинах, викладених ОСОБА_13 при проведенні з нею слідчого експерименту, в ході якого він брав участь як судово-медичний експерт.
Дані висновки щодо наявності та локалізації синців у потерпілої - спростовують доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо неможливості отримання їх за тих умов, що вказані потерпілою, оскільки вказані доводи носять характер аналізу захисником ОСОБА_9 подій та наслідків, що настали, які нічим, крім припущень захисника на користь обвинуваченої ОСОБА_10 , не підтверджується, натомість, висновки експерта щодо наявності у потерпілої ОСОБА_13 тілесних ушкоджень та кількості контактів автомобіля під керуванням ОСОБА_10 з потерпілою ОСОБА_13 - узгоджуються з сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема, показаннями потерпілої в цій частині, у тому числі і при проведенні слідчого експерименту за участі експерта за механізму, який відображено у фототаблиці - контактування ноги потерпілої з елементами автомобіля: бампером, фарою, колесом (а.п. 132 т. 1 (а.п. 82)).
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд з незрозумілих підстав не дослідив протокол допиту експерта ОСОБА_30 від 17.05.2013 (а.п. 166 т. 1 (а.п. 116) - не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки експерт ОСОБА_30 допитувався судом першої інстанції і учасники провадження не позбавлені були можливості задавати йому будь-які запитання чи звертатися до суду з обґрунтованими клопотаннями про призначення відповідних експертиз (а.п. 76 т. 2).
При цьому слід зазначити, що згідно змісту апеляційної скарги захисника, експерт ОСОБА_30 не надав відповідь на питання: чи могла ОСОБА_13 отримати тілесні ушкодження саме від автомобіля Volkswagen Golf з підстав того, що надання відповіді на дане питання не входить до компетенції експерта ОСОБА_30 (а.п. 114 т. 2).
Не можна визнати ґрунтовними і доводи апеляційної скарги захисника щодо повідомлення ОСОБА_13 працівникам ДАІ, що швидка допомога їй не потрібна, оскільки, як свідчать пояснення потерпілої від 09.09.2011, вона повідомила працівників ДАІ, що в результаті наїзду вона отримала забиття м?яких тканин, планує звернутися до лікарні і на час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не потребує виклику швидкої допомоги (а.п. 72 т. 1 (а.п. 16)), - що є правом потерпілої вибрати спосіб звернення до лікаря чи лікувальної установи.
Наявність встановлених у потерпілої ОСОБА_13 тілесних ушкоджень - не була завадою для її пересування на урочистостях, присвячених професійному святу, яке між тим було, як указують свідки захисту, болісним та таким, що погіршував стан здоров?я ОСОБА_13 , яка і звернулася за допомогою о 21.00 год. 09.09.2011.
Водночас, показання обвинуваченої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 про те, що перебуваючи на урочистостях у театрі, вони спостерігали за ОСОБА_13 , яка не була у хворобливому стані, що, на їх погляд, спростовує подію наїзду на ногу потерпілої - не є переконливими, оскільки ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_15 , які також приймали участь у заходах по святкуванню професійного свята серед широкого загалу присутніх в театрі осіб, не вказували, що вони весь час спостерігали саме за ОСОБА_13 , яку, за їх твердженнями, вони побачили саме на фуршеті, тобто в кінці святкових заходів, при тому, що вони пішли з театру о 20 год.
Даних про те, що ОСОБА_13 не виконувала рекомендацій лікаря травмпункту, вказаних у довідці за № 10 від 09.09.2011 (а.п. 75 т. 1 (а.п. 19)), і що це могло вплинути на її подальше погіршення стану здоров?я з спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як на те послався захисник в апеляційній скарзі - матеріали провадження не містять, оскільки визначення ступеню тяжкості отриманого ОСОБА_13 в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесного ушкодження: закритої травми правого колінного суглобу у вигляді неповного розриву заднього рогу медіального меніска, лотерального підвивиху наколінника, розриву медіальної зв?язки, що утримує наколінник, - не може бути пов?язаним з неприйманням, за твердженнями захисника за відсутності фіскальних чеків на їх придбання, потерпілою ксенофону та дипріліфу.
Ступінь же тяжкості отриманого ОСОБА_13 тілесного ушкодження визначена експертом у відповідності з п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, яке саме по собі потребує тривалого часу для лікування.
Висновки за результатами експертних досліджень у провадженні узгоджуються між собою та доповнюють одне одного, а тому сумніву у їх правильності не викликають, оскільки вони є науково обґрунтованими, проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними фахівцями, які володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань та мають тривалий стаж експертної роботи, ще і за тим, що вони підтверджуються іншим доказами у кримінальному провадженні.
Вимогами п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України передбачено, що для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.
Нормою п. 11.13 Правил дорожнього руху України заборонено рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.
Всі опитані судом першої інстанції учасники та свідки події пригоди сприймали місцевість біля Національного оперного театру, де відбувалися події 09.09.2011, - як тротуар в розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху України: елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном, на що не впливають його розміри.
Згідно з п. 13.1 Правил дорожнього руху України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
В досліджуваній дорожній обстановці водій автомобіля Volkswagen Golf ОСОБА_10 мала технічну можливість уникнути подію пригоди шляхом виконання нею вимог п.п. 2.3 (б), 11.13, 13.1 Правил дорожнього руху України, для виконання яких у неї були відсутні перешкоди технічного характеру, тобто технічна можливість для ОСОБА_10 визначалась вибором з її боку безпечної швидкості руху, безпечного інтервалу, уважного стеження за дорожньою обстановкою та прийомами відповідного управління транспортним засобом в даних дорожніх умовах та негайного реагування на її зміну.
А саме, з достовірністю встановлено, що ОСОБА_10 , яка керувала транспортним засобом і за її твердженнями слідкувала за дорожньою обстановкою, повинна була спостерігати і за пішоходом ОСОБА_13 , яка стояла на тротуарі, утримуючи місце для паркування автомобіля брата ОСОБА_20 , куди скерувала свій автомобіль ОСОБА_10 .
І навіть за обставин, як стверджує ОСОБА_10 , що ОСОБА_13 весь час знаходилася в русі, обставини чого спростовує потерпіла ОСОБА_13 , ОСОБА_10 повинна була вибрати як безпечну швидкість для руху автомобіля під її керуванням, так і безпечного інтервалу до учасника дорожнього руху в досліджуваних умовах, щоб негайно реагувати на її зміну для уникнення наїзду на вказаного учасника дорожнього руху.
При цьому, потерпіла ОСОБА_13 в розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху України як пішохід, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі певної роботи, знаходячись на тротуарі, а саме, елементі дороги, призначеному для руху пішоходів, вимог Правил дорожнього руху України не порушила.
Не зазначені такі порушення з боку потерпілої і в апеляційній скарзі захисника.
А тому, є незрозумілими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , в межах якої тільки і проводиться апеляційний розгляд провадження, за відсутності апеляційних скарг сторони обвинувачення, про відсутність в діях ОСОБА_10 необережних дій всупереч вимогам п.п. 2.3 (б), 11.13, 13.1 Правил дорожнього руху України, які і були визнані доведеними судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.
При цьому не можна не вказати, що захисник ОСОБА_9 , спростовуючи в апеляційній скарзі порушення ОСОБА_10 п. 11.13 Правил дорожнього руху України, не заперечив обставин того, що події відбувалася саме на тротуарі і транспортний засіб під керуванням ОСОБА_10 в даних конкретних досліджуваних умовах не застосовувався для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цього тротуару, навіть за наявності заїзду на нього, де перевага в русі надається пішоходам.
Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника ОСОБА_9 про те, що вказаний тротуар був саме місцем для паркування автомобілів, - оскільки з матеріалів провадження не видно, що дана ділянка була означена як місце для паркування у законодавчо визначений спосіб.
Порушення іншими учасниками Правил дорожнього руху України, які, всупереч вимогам п. 11.13 Правил, здійснювали рух по тротуару та послідуюче паркування на ньому, чи не реагування працівниками ДАІ, які прибули на виклик, на вказані порушення Правил іншими водіями, - не може слугувати підставою для не притягнення до відповідальності ОСОБА_10 , порушення якою вказаних та інших приписів Правил дорожнього руху України і знаходяться в наслідковому зв?язку з подією ДТП та спричиненням потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесного ушкодження.
У рішенні по справі О?Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Проаналізувавши всі докази в провадженні, виключивши наїзд на ОСОБА_13 іншого автомобіля, ніж автомобіля Volkswagen Golf під керуванням ОСОБА_10 , суд першої інстанції і дійшов до ґрунтовного висновку про доведеність винуватості водія ОСОБА_10 у порушенні нею за досліджуваних обставин вимог п.п. 2.3 (б), 11.13, 13.1 Правил дорожнього руху України, оскільки з моменту заїзду на тротуар по вул. Жилянській, 3/53, в м. Києві вона повинна була проявити підвищену пильність та увагу при керуванні транспортним засобом, стежити за дорожньою обстановкою, дотримуватись безпечного інтервалу, щоб уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 , проте ОСОБА_10 порушила вказані правила дорожнього руху, що знаходяться у причинному зв?язку із виникненням даної події ДТП та спричинення потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесного ушкодження з необережності.
Дії обвинуваченої ОСОБА_10 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Порушень норм закону, які б слугували підставою для скасування вироку суду та закриття провадження, як на це послався захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
При цьому необхідно вказати, що захисник в апеляційній скарзі, висунувши вимогу про закриття провадження у зв?язку з відсутністю в діянні ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, фактично наполягає на відсутності події злочину, що вказує на неузгодженість позиції захисту.
Суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_10 основне та додаткове покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винної, думки потерпілої ОСОБА_13 , в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8.500,00 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, зі звільненням від його відбування на підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності, - що колегія суддів вважає правильним.
Як указує мотивувальна частина вироку суду першої інстанції, він висловив свою думку щодо розв?язання цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_13 , фактично залишивши його без розгляду, без вказівки про це в резолютивній частині вироку.
В інтересах потерпілої ОСОБА_13 апеляційні скарги подані не були.
Стороною захисту в цій частині судове рішення не оскаржувалося.
А тому суд апеляційної інстанції, у відповідності з вимогами ст. 404 КК України, позбавлений можливості приймати будь-яке рішення з цього питання.
За викладеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, яким ОСОБА_10 засуджена за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8.500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік зі звільненням, на підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, від призначеного покарання у зв?язку із закінченням строків давності - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.
С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3