Ухвала
Іменем України
18 червня 2019 р.

м. Київ

Справа № 592/12436/17
Провадження № 51-2958 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 07 березня 2019 року
встановив:
Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. Міру запобіжного заходу, до вступу вироку в законну силу не змінено, залишено тримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_4 відраховано з 20 червня 2018 року - часу взяття під варту.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 07 березня 2019року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_4 залишено без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 без задоволення.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 щодо зміни вироку Ковпаківського районного суду від 02 жовтня 2018 року, залишений без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 07 березня 2019 року, та призначення більш м`якого покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.
Касаційна скарга мотивована тим, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та невраховані обставини, які пом`якшують покарання. Зокрема, не враховано що ним була відшкодована матеріальна шкода та він примирився з потерпілими, які жодних матеріальних претензій до нього не мають. Також він одружений та у нього на вихованні є двоє малолітніх дітей.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.
Доводи касаційної скарги засудженого, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду із посиланням на конкретні аркуші кримінального провадження.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції дав оцінку тому, щозасуджений ОСОБА_4 був неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів: 06 травня 2001 року за ст.17, ч.1 ст. 141 , ч.2 ст. 141 , ч.2 ст. 142 , ст. 42 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 05 років 02 місяці; 22 січня 2008 року за ч.2 ст.186 , ч.2 ст. 186 , ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 04 роки; 12 червня 2013 року по ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 04 роки 06 місяців. Звільнений від покарання 18.05.2016 року умовно-достроково на 10 міс. 11 днів.

На шлях виправлення засуджений не став, маючи непогашену судимість знову вчинив умисний корисливий злочин. Систематичність протиправної діяльності ОСОБА_4 дають достатні підстави для висновку про стійку спрямованість його на протиправне збагачення та злочинний спосіб життя. Надані суду копії свідоцтва про народження не підтверджують знаходження неповнолітніх дітей, дружини на матеріальному утримання засудженого Стороною захисту не було надано доказів, що підтверджують ведення спільного побуту та утриманні засудженим своєї сім`ї.
Також судом апеляційної інстанції правильно враховані вимоги ст. 65 КК України та правові позиції Верховного Суду України, викладені в Постанові Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Згідно ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПКУкраїни); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПКУкраїни); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПКУкраїни).
В той же час, касаційна скарга засудженого не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності зміни судового рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Оскільки з касаційної скарги засудженого, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, Суд -
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 07 березня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3