Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/5725/19
Провадження №1-кп/523/903/19
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

19.11.2019 року Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали кримінального провадження №0001157 від 28.03.2019 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину на яку виплачує аліменти, офіційно не працює, має вищу освіту, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, в останній раз 27.10.2016 року Суворовським р/с м.Одеси за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, звільнився у вересні 2018 року по відбиттю покарання;

по звинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2019 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену судимість за злочин проти власності, перебуваючи поблизу будинку №17 по вул.Академіка Заболотного в м.Одесі, побачивши раніше незнайому ОСОБА_8 , яка розмовляла по мобільному телефону, підбіг позаду останньої та застосувавши насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, здійснивши поштовх повалив потерпілу на асфальт та шляхом ривка відкрито викрав мобільний телефон марки «Айфон 8+», імей: НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 28500 гривень, після чого місце вчинення кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_8 на суму в розмірі 28500 гривень. В подальшому, неподалік від місця злочину він був затриманий співробітниками поліції.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе визнав частково. По суті справи пояснив, що у березні 2019 року він дійсно відкрито забрав мобільний телефон білого кольору у дівчини, але також зазначив, що зробив це не застосовуючи насилля, а саме, під час бігу висмикнув мобільний телефон з рук потерпілої та побіг далі. При цьому падала вона від цього чи ні, він не бачив, оскільки не обертався. Потім він сховав зазначений телефон під забором біля технікуму, а сам присів в сподіваннях заховатися, але якийсь хлопець його там наздогнав, а потім приїхали співробітники поліції. В скоєному кається, але пояснити причину скоєного не в змозі. Також наполягав на тому, що жодних насильницьких дій відносно обвинуваченої він не скоював, просто забрав телефон та побіг.

Крім часткового визнання обвинуваченим своєї вини у скоєні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, винуватість у зазначеному злочині в повному обсязі підтверджується показами потерпілої, свідків та матеріалами справи дослідженими у судовому засіданні:

- свідченнями потерпілої ОСОБА_8 , яка підтвердила обставини зазначені в обвинувальному акті та пояснила суду, що зазначеного дня приблизно 17.00 години вона поверталась додому після екзамену, до позаду неї підійшов раніше незнайомий їй обвинувачений, закрив рукою очі та намагався забрати телефон, але вона ухопилась та не віддавала його, після чого останній штовхнув її та поваливши на землю забрав телефон та побіг в сторону дитячого садку, де він побачив, що його переслідують та викинув мобільний телефон. Потім обвинуваченого затримав хлопець, який був перехожим та викликав поліцію.
- свідченнями неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що стала свідком пограбування, коли виходила з парадної, за адресою Ак.Заболотного, 13 в м.Одесі, побачила, як обвинувачений вирвав телефон із рук дівчини, від чого остання впала на коліно, так як вона сильно тримала телефон та не хотіла його віддавати. Після цього грабіжник побіг вперед, дівчина почала кричати та бігти за ним. Також пояснила, що бачила обличчя винуватця, вказуючи при цьому на обвинуваченого.
- свідченнями неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що 28.03.2019 року, приблизно о 17.00-18.00 годині, біля будинку №17 за адресою Ак.Заболотного в м.Одесі вона почула крики потерпілої, обернувшись, побачила, що остання впала від поштовху нападника, потім підбігла до потерпілої та побігла із нею за нападником. Винуватця затримав якийсь хлопець, при цьому хтось з перехожих сказав, що телефон на території дитячого садку. Також пояснила, що бачила обличчя нападника, вказуючи при цьому на обвинуваченого.
- заявою ОСОБА_7 від 28.03.2019 року про вчинений ним злочин, відповідно якої, ОСОБА_7 було зазначено, що він забрав у дівчини телефон, вона перечепилася та впала, після чого піднявшись побігла за ним.
- протоколом огляду місця події від 28.03.2019 року, під час якого було оглянута ділянка місцевості між будинками №13 та №17 по вул..Ак.Заболотного в м.Одесі, як місце скоєння злочину.
- довідкою з КУ «Міська поліклініка №29», відповідно до якої у ОСОБА_8 виявлені множинні рани та подряпини.
- постановою про визнання та доручення речових доказів від 29.03.2019 року, відповідно до якої було визнано та долучено в якості речового доказу мобільний телефон марки «Айфон 8+», імей: НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора «Київстар».

- копією накладної №58 від 22.10.2018 року, яка свідчить про вартість мобільного телефону.
- протоколом огляду речових доказів від 29.03.2019 року, в ході якого було оглянуто зазначений вище мобільний телефон.
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.04.2019 року, відповідно до якого неповнолітнім свідком ОСОБА_9 в присутності її матері, було вказано на фото №4, (фото №4 зображений обвинувачений ОСОБА_7 ), як на фото особи яка 28.03.2019 року вчинила напад на дівчину біля будинку №17 по вул..Ак.Заболотного в м.Одесі.
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.04.2019 року, відповідно до якого неповнолітнім свідком ОСОБА_10 присутності її матері, було вказано на фото №1, (фото №1 зображений обвинувачений ОСОБА_7 ), як на фото особи яка 28.03.2019 року вчинила напад та викрала мобільний телефон у дівчини біля будинку №17 по вул..Ак.Заболотного в м.Одесі.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.04.2019 року із долученим та дослідженим в залі суду відеозаписом, в ході якого обвинувачений самостійно, без примусу показував та розповідав яким саме чином ним було скоєно злочин.
- вимогою УІТ відповідно до якої ОСОБА_7 є особою неодноразово засудженою за скоєння корисливих злочинів проти власності.

При цьому суд критично ставиться до показів обвинуваченого в частині відсутності з його боку жодних насильницьких дій відносно потерпілої, оскільки його покази не спиввідносяться з матеріалами справи, а саме довідкою з КУ «Міська поліклініка №29», відповідно до якої у ОСОБА_8 виявлені множинні рани та подряпини та суперечать показам потерпілої та свідків, допитаних в судовому засіданні. Суд вважає, що за обвинувачений допомогою зазначених свідчень намагається уникнути покарання за скоєний злочин.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати:
- по ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, наслідки для потерпілої, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений за скоєння умисних корисливих злочинів, офіційно не працює, розлучений, зі слів сплачує аліменти на неповнолітню дитину, провину визнав частково.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст..65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).
Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.
Обставин, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання не виявлено.
Обставини, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання відсутні.
Згідно ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Враховуючи зазначене, та приймаючи до уваги всі вище зазначені обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, думку прокурора, який вважав за необхідне обрати обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі строком на 5 роки, думку захисника та обвинуваченого, які просили обрати покарання, що не пов`язане із позбавленням волі, суд прийшов до висновку про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу та вважає необхідним призначити обвинуваченому мінімальне покарання передбачене санкцією ст.186 ч.2 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання про долю речових доказів по провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили залишити раніше обрану у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».
Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 період затримання та термін попереднього ув`язнення, а саме з 28.03.2019року по час вступу вироку у закону силу із розрахунку 1-н день попереднього ув`язнення до 1-го дня позбавлення волі.

Речові докази, а саме мобільний телефон марки «Айфон 8+», імей: НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора «Київстар», переданий потерпілій ОСОБА_8 під розписку вважати переданими за належністю.

Матеріали кримінального провадження №0001157 від 28.03.2019 року - зберігати в Одеській місцевій прокуратурі №4.

Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.

На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Суддя: