ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1239/18 Номер провадження 11-кп/814/293/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000290, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 серпня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 24.11.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 190, ст. ст. 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.11.2017 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 24.01.2018 року у період часу з 15.30 до 16.00 ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 та свою знайому ОСОБА_11 . В цей час у ОСОБА_7 виник прямий умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна у ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 діючи повторно, шляхом ривка рукою, вихопив з бокової кишені курточки ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung Galaxy J5», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , разом з гаманцем в якому знаходилися гроші в сумі 900 грн. Після вчинення злочину ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 , матеріального збитку на загальну суму 5399 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене йому покарання та застосувати ст. 69 КК України.

Вказує, що має батьків пенсіонерів, які мають інвалідність та потребують допомоги. Щиро розкаюється у вчиненому та звертає увагу, що при вчиненні злочину не завдав фізичної шкоди потерпілому, а крадіжка була спровокована самим потерпілим.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи вину та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , які суд визнав доведеними, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Так, судом при призначенні покарання, обвинуваченому не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 вчинив новий тяжкий злочин через короткий проміжок часу під час іспитового строку за вироком від 24.11.2017 року; на момент вчинення злочину не був зайнятий суспільно-корисною працею, а вчинення злочинів стало для нього способом існування, що свідчить про нездатність останнього до виправлення та перевиховання. ОСОБА_7 , як на стадії досудового розслідування, так і в суді у скоєному не розкаявся, не сприяв суду у встановлені істини по справі.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.11.2017 року та визначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка апеляційну скаргу прокурора не підтримала, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити вирок без змін, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги та проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та в поданих апеляційних скаргах не оспорюються.
Прокурор та обвинувачений не погоджуються з призначеним покаранням.

Як вбачається з положень ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При цьому, при призначенні покарання, суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ступень тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується посередньо, його стан здоров`я та вік, зміст досудової доповіді органу пробації.

Таким чином суд дійшов вірного висновку про призначення покарання ОСОБА_7 як за ч. 2 ст. 186 КК України так і за сукупністю вироків, яке за видом та розміром в повній мірі відповідає його меті. Прокурором та обвинуваченим не доведено його черезмірної суворості чи м`якості, а наведені ними обставини та відомості в апеляційних скаргах, були враховані судом першої інстанції та на думку колегії суддів не є підставою для збільшення чи зменшення розміру покарання.

Поміж тим, безпідставними є вимоги обвинуваченого щодо застосування до нього положень ст. 69 КК України, оскільки відповідно до ч. 1 вказаної статті, призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією статті Особливої частини Кодексу за злочин, можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які в обвинуваченого відсутні.

Так, хоча обвинувачений і посилається на щире каяття, батьків пенсіонерів та те, що злочин було спровоковано потерпілим, проте такі посилання вірно були не враховані судом першої інстанції, як обставини, які пом`якшують покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду справи в суді першої інстанції вину визнавав частково, посилався на агресивні дії потерпілого, які на його думку стали підставою скоєння злочину, а тому, з огляду на позицію обвинуваченого, неможливо стверджувати про його щире каяття. Окрім того, відсутні об`єктивні підтвердження того, що батьки пенсіонери перебувають саме на утриманні ОСОБА_7 .

Слід звернути увагу, що з огляду на вчинення ОСОБА_12 нового злочину проти власності в період іспитового строку, застосування ст. 69 КК України не буде сприяти виправленню засудженого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційних скарг безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 серпня 2018 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4