Дата документу 26.03.2019 Справа№ 316/1928/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/1928/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/15/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Первомаївка, Верхньорогачинського району, Херсонської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 5971,16 гривень.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 , кваліфікацію його дій за ч.2 ст.286 КК України, вважає, що вирок суду є незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить поновити строк на апеляційне оскарження вироку, вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки.

В обґрунтування своїх доводів прокурор вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання.

На думку апелянта, суд в повній мірі не врахував тяжкість та обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , у наслідок якого загинула людина, а також те, що обвинувачений ніде не працює.

Згідно з вироком суду, 14 вересня 2017 року о 16 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю 65,41 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті, рухався по проїзній частині вулиці Промислової в місті Енергодарі Запорізької області, з боку пр.Енергетиків у напрямок вул.Енергодарське шосе.

В цей же час, у зустрічному йому напрямку, вздовж правого краю проїжджої частини автодороги на ВП ЗАЕС в м.Енергодарі, рухався велосипедист ОСОБА_10 , який перед перехрестям з вул.Промисловою переїхав на інший бік проїзної частини та почав здійснювати маневр повороту ліворуч по головній дорозі, що визначена відповідним дорожнім знаком та інформаційною табличкою, у напрямок пр.Енергетиків з виїздом на зустрічну смугу руху по ходу руху водія ОСОБА_6 .

Наближаючись до нерегульованого перехрестя вул.Промислової з автодорогою на ВП ЗАЕС у м. Енергодар, водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість заздалегідь виявити велосипедиста ОСОБА_10 , не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух, та скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зі змінами від 06 березня 2013 року №136, відповідно до яких:

- 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год;

- 12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 Знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП від 12.10.2017 № 9-672, з технічної точки зору, знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких в ДЗ «СМСЧ №1» м.Енергодара помер.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 296 від 02 листопада 2017 року, смерть ОСОБА_10 настала в результаті закритої тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер зліва, що призвели до травматичного шоку, що підтверджується, садном по задній поверхні грудної клітки зліва, крововиливом в м`яких тканинах лівої половини грудної клітини, множинними переломами ребер зліва, гемопневмотораксом зліва (близько 100 мл бурої рідини в лівій плевральній порожнині), розривом паренхіми лівої легені. Вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настання смерті.

Крім того, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 296 від 02 листопада 2017 року, в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді повного перелому лівої ключиці, повного перелому лівої стегнової кістки. Вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості та не перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Також, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 296 від 02 листопада 2017 року, в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця, рани в області лівої кисті, крововиливів в м`яких тканинах поперекової області зліва, м`яких тканинах лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та не перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 . Беручи до уваги весь комплекс виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , можна дійти до висновку, що вони утворилися в умовах дорожньо-транспортної пригоди в результаті впливу автомобіля або його виступаючих деталей у ліву половину тулуба ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримання апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель потерпілого.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно.

Зазначені обставини фактично стали підставою для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Разом з цим, на думку колегії суддів, суд не застосувавши додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, не повній мірі врахував фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його тяжкість.

Отже, колегія суддів вважає, що суд безпідставно не застосував Закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, крім того, свої висновки в цій частині суд взагалі не вмотивував.

У зв`язку з викладеним, оскаржуваний вирок суду в зазначеній частині не може бути визнаний законним та обґрунтованим і, відповідно до вимог ст.ст.413-414, 420 КПК України, підлягає скасуванню с ухваленням нового вироку.

Приймаючи до уваги фактичні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення останньому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки. З врахуванням відомостей про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, з іспитовим строком на 1 рік.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4