Справа № 639/6296/18
Провадж. № 3/639/972/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника ХВК №18 ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції провадження за клопотанням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна Луганської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 січня 2016 року за ч. ч. 1, 2, 3, ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст.71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна,

про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України,-

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України звернувся засуджений ОСОБА_6 .
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали подане клопотання та просили його задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, відбув більш ніж 3/4 призначеного строку покарання, заохочувався адміністрацією установи, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор та представник ХВК №18 проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись те, що засуджений має не зняті та непогашені стягнення, фактично не приймає участі у роботі самодіяльних організацій, не працює, має значний строк не відбутого покарання, характеризується негативно, своїм ставленням до праці та поведінкою не довів своє виправлення.

Вислухавши думку прокурора, представника ХВК №18, пояснення засудженого та його захисника, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

При цьому, згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 засуджений: 1) 14.05.2014 року Кремінським районним судом Луганської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців; 2) 26.01.2016 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. ч. 1, 2, 3, ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст.71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 19.06.2014 року по 11.02.2015 року включно та з 13.06.2015 по 21.01.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.05.2016 рокуОСОБА_6 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.01.2016 року по 25.02.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахується з 26.01.2016 року, кінець строку відбування покарання 15.07.2020 року. На момент розгляду клопотання ОСОБА_6 відбув 5 років 5 місяців 2 днів строку призначеного покарання, лишилось 1 рік 7 місяців 1 день не відбутого строку.
Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_6 з 19.06.2015 року по 19.03.2016 року утримувався в СІЗО міста Старобельськ, характеризувався негативно, мав 4 (чотири) стягнення, які на теперішній час погашені, заохочень не мав, до праці не залучався.

З 19.03.2016 року по 13.11.2016 року перебував в Харківському слідчому ізоляторі №27, де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 13.11.2016 року відбуває покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)».

За період відбування покарання характеризується негативно, має 1 (одне) стягнення, яке на даний час не погашено у встановленому законодавством порядку, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи 3 (три) рази, одне заохочення скасовано відповідно до вказівки Харківської місцевої прокуратури №2.

Також учасниками судового розгляду, в тому числі і самим засудженим визнавалось, що 21.11.2018 року до ОСОБА_6 було застосовано ще одне стягнення у виді суворої догани, з яким засуджений не згоден, проте воно ним у встановленому законом порядку не оскаржувалось.

Засуджений ОСОБА_6 в установі не працевлаштований. Згідно наданої характеристики він не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; не здійснює за майном установи і предметами, якими користується при виконані дорученої роботи,належний догляд, використовує його не тільки за призначенням;не виконує передбаченні законом вимоги персоналу;не виконує роботи із самообслуговування, не має достатнього рівня необхідних навичок;свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених;допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає участь у програмі диференційного виховного впливу «Освіта», але до її реалізації ставиться не задовільно.

На комісії установи від 22.03.2017 року розглядалося питання можливого застосування ст.ст. 100; 101 Кримінально-виконавчого кодексу України - рішенням комісії установи, протокол № 11, засудженому було відмовлено згідно його заяви.

На комісії установи від 28.03.2018 року розглядалося питання можливого застосування заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким обмеження волі згідно статті 82 Кримінального кодексу України - рішенням комісії установи, протокол № 13, засудженому було відмовлено, згідно особистої заяви .

Рішенням комісії установи від 31.10.2018 року засудженому було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Відповідно до довідки про заробітну плату засудженого за період з 01.04.2018 року по 30.09.2018 року вона складає 0 (нуль) гривен.
Враховуючи, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за умисні корисливі злочини; вчинив особливо тяжкий умисний злочин під час іспитового строку, визначеного попереднім вироком за менш тяжкий злочин, тобто його поведінка не свідчить про позитивну тенденцію у випадку заохочення до правослухняної поведінки, а остання навпаки потребує ретельного контролю; за період відбування покарання мав стягнення, в тому числі, які на теперішній не зняті та не погашені у встановленому законодавством порядку; фактично не працює, а також те, що він має значний термін невідбутого покарання, призначеного судом, фактично характ еризується за місцем відбування покарання негативно, суд приходить до висновку, що на даний час засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

Таким чином, судовим розглядом не встановлено умов, передбачених ст.81 КК України, для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 , а тому його клопотання є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільненняна підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_6 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1