КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/702/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0001370 від 04.04.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 24.12.2007 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, 21.01.2013 року звільнений по відбуттю покарання; 06.03.2014 року Комсомольським районним судом м. Херсона за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі, 22.06.2016 року звільнений по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року затверджено угоду від 26.04.2018 року про визнання винуватості між прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 м. Києва ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 04.04.2018 приблизно о 03.40 прибув до вхідних дверей, які ведуть до підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , та реалізуючи злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникнення у приміщення, проник до підвального приміщення.
В подальшому, перебуваючи в підвальному приміщенні, ОСОБА_6 за допомогою ножа, відрізав кабель ТПП 100x2x0,4 довжиною 22 м 50 см, вартістю 3024,00 грн., що належить Київській філії ПАТ «Укртелеком», який змотав у моток, тим самим вчинивши дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, а потім від кабелю довжиною 22 м 50 см, для зручності у транспортуванні, відрізав відрізки довжиною 2 м та 1 м 10 см, з яких за допомогою ножа дістав дроти кабелю.

Таким чином ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті та його затримано на місці вчинення злочину працівниками ТОВ "Охоронний холдинг".

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Зазначає, що усупереч вимогам ч. 4 ст. 469 КПК України, вирок суду не містить вказівки про наявність у кримінальному провадженні письмової згоди потерпілого на укладення прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, з огляду на що вирок суду є незаконним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам КПК України, прийшов до висновку, що вона у повному обсязі відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 472, 474 КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, кваліфіковано правильно, а тому угода про примирення укладена між прокурором ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 підлягає затвердженню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується і доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності угоди вважає безпідставними.

Так, згідно ч.1 ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості, між іншим, зазначається узгоджене між її сторонами покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Отже, суд першої інстанції, переконавшись у тому, що угода може бути затверджена, ухвалив вирок, яким затвердив угоду про визнання винуватості і призначив узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до ч.4 ст. 475 КПК України, вирок на підставі угоди може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 цього Кодексу, якою визначаються особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень. За приписом п.2 ч.4 ст. 394 КПК України, вирок першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Таких перешкод у кримінальному провадженні встановлено не було, а посилання прокурора на відсутність письмової згоди потерпілого на укладення прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості не відповідає дійсності, так як в матеріалах кримінального провадження (а.с. 47-48) містяться заява представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_9 про відсутність претензія матеріального та морального характеру зі сторони потерпілого, а також письмова згода на укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором.

З огляду на викладене, подання прокурором апеляційної скарги на вирок суду у зв`язку з істотним порушенням виог кримінального процесуального закону та про направлення кримінального провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, є безпідставним.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4