КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000457 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Ржищівського міського суду Київської області від 17 січня 2019 року, яким засуджено:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого:

за ч.2 ст.186 КК України до 4-х років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи обвинуваченим у кримінальних провадженнях №0000675 від 09.12.2017 року у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за фактом крадіжки 13.12.2017 року мобільного телефону марки "Samsung" модель SМ-G350Е, та № НОМЕР_1 від 10.02.2018 року у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за фактом крадіжки 05.02.2018 року сантехніки, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив новий умисний злочин проти власності.
Так, 17 вересня 2018 року приблизно о 19:30 годині, перебуваючи біля магазину «Карамелька», що розташований за адресою: Київська область, Миронівський район, с. Владиславка, вулиця Центральна, 256, відпочивав спільно з ОСОБА_8 , вживаючи при цьому алкогольні напої, та помітив у останнього грошові кошти номіналом 200 та 500 гривень в сумі 4200 гривень. У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення коштів ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_7 залишив вказане місце та попрямував по вул. Центральній с. Владиславка Миронівського району Київської області з метою підготовки до вчинення злочину та обрання позиції, сприятливої для реалізації свого злочинного умислу. 17 вересня 2018 року приблизно о 20:15 годині ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, відшукав дерев`яний штахет та, дочекавшись появи ОСОБА_8 на вулиці Центральній с. Владиславка Миронівського району Київської області, напроти будинку №232, вдарив його ззаду вказаним штахетом один раз у ліву частину голови, від чого останній не втримався на ногах, впав на землю та втратив свідомість. Після цього, ОСОБА_7 відшукав у лівій передній кишені штанів гаманець, в якому були кошти в сумі 4000 гривень, та заволодів ними.
Своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 4000 гривень та згідно висновку судово - медичної експертизи №146 від 24.10.2018 року, спричинив легкі тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя чи здоров`я потерпілого.

На вказаний вирок, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи вирок в частині доведеності вини обвинуваченого, вважає вирок незаконним в частині призначеного обвинуваченому покарання, оскільки воно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При призначенні покарання судом не враховані дві пом`якшуючі обставини, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, також, не враховано, добровільне відшкодування обвинуваченим завданого збитку, те що він має на утриманні малолітню дитину та на момент ухвалення вироку, був особою раніше не судимою. Окрім цього, захисник не погоджується з вироком через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а саме, що обвинувачений характеризується посередньо, адже в матеріалах справи наявна характеристика з місця проживання обвинуваченого, в якій зазначено, що скарг на ОСОБА_7 від сусідів та голови вуличного комітету не надходило, адмінматеріали щодо нього не розглядалися, що вказує на позитивну характеристику ОСОБА_7 . До того ж, у матеріалах справи наявні дві заяви потерпілого, в яких зазначено, що обвинувачений відшкодував йому шкоду і претензій до нього він не має, однак судом дані обставини належним чином враховані не були. Тому, просить вирок змінити, а саме звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України, встановивши йому іспитовий строк 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Заслухавши:
доповідь судді апеляційного суду;
думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника;
захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі;
перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, за вчинення злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюються.

Суд, розглядаючи справу, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.

Щодо доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, то вони не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах справи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів. Значення заходу примусу для досягнення такої цілі визначається не лише його суворістю, а й неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю застосування за кожний злочин.

Реалізація мети покарання є одним із аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є: захист особи, суспільства і держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Взяв до уваги суд і наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, а також обтяжуючої вчинення злочину у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу та той факт, що відповідно до досудової доповіді органу пробації зі слів батька обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_7 , його син проживає разом з ним у будинку. При цьому, він не одружений, має малолітнього сина ОСОБА_9 , 2007 року народження, однак участі у його вихованні та матеріальному утриманні не приймає. Має базову середню освіту, Закінчив Миронівську ЗОШ №1, та має професійну освіту, закінчив Ржищівський професійний ліцей, де здобув професію шофера, має матеріальне становище на низькому рівні, офіційно не працевлаштований, а на життя заробляє тимчасовими підробітками, зловживає алкогольними напоями. Його соціальне оточення складається з осіб з антисоціальною поведінкою та раніше судимих. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, може становити небезпеку для суспільства (а.п. 129-132).

Покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для пом`якшення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Крім того, з огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням.

Істотних порушень норм кримінально процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування вироку, судом не допущено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок відповідає вимогам закону, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок Ржищівського міського суду Київської області від 17 січня 2019 року необхідно залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ржищівського міського суду Київської області від 17 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3