АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/628/18 Справа № 705/4541/18 Категорія: ст. 173 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

представник апелянта ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Уманської міської ради на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року, якою задоволене клопотання про накладення арешту на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

Начальник відділення в складі СВ Уманського ВП ГУНП в Черкаській області майор поліції ОСОБА_8 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із клопотанням, погодженим прокурором Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 05.06.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 364 КК України.

Клопотання вмотивовано тим, що службові особи Уманської міської ради, діючи умисно, в інтересах третьої особи, з метою отримання неправомірної вигоди ТОВ «Будкомплект Умань», що полягала в незаконному отриманні права на приватизацію приміщення насосної станції площею 50 кв. м, що розташованого за адресою: м. Умань, вул. В. Мономаха 4-А та перебуваючого в оренді вищевказаного товариства, занизили вартість даного приміщення та, як наслідок, відбулось завищення вартості капітальних вкладень (поліпшень). Таким чином, службовими особами Уманської міської ради завдано інтересам громади м. Умані тяжких наслідків у вигляді проявів немайнової шкоди, як такої, що може одержати майнове відшкодування. По даному факту розпочато кримінальне провадження № 0000062 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2018 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Таким чином в діях службових осіб присутній склад правопорушення передбачений ст. 364 ч.2 КК України, а саме зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної особи, використання службового становища в супереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року клопотання задоволено. Накладено арешт на майно з реєстраційним номером № 108, яке зареєстроване за адресою: вул. В.Мономаха, 4а, м. Умань, Черкаської області та перебуває у комунальній власності Уманської міської ради.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив з того, що існує ризик відчуження об`єкту нерухомості, який є доказом кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, голова Уманської міської ради просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні арешту на майно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що ухвала слідчого судді є невмотивованою, винесена на підставі тверджень слідчого без підтвердження будь-якими доказами. Звертає увагу на те, що в діях службових осіб міської ради відсутні будь-які ознаки про вчинення кримінального правопорушення, оскільки процедура передачі в оренду нерухомого майна, надання дозволу на проведення робіт з поліпшення та внесення майна в перелік, що планується приватизувати шляхом викупу орендарем здійснені у відповідності до закону, а саме: проведено оцінку майна, надано рецензію на звіт по проведеній оцінці. Відтак правових підстав для накладення арешту на майно у слідчого судді не було. Крім того, розгляд клопотання проведено без повідомлення власника майна - Уманської міської ради, однак, слідчий суддя не мотивував в ухвалі про необхідність такого розгляду за відсутності власника майна. В обґрунтування вимог про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт вказує, що про існування оскаржуваної ухвали їм стало відомо лише 23 листопада 2018 року, коли на адресу ради надійшли постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника. Копії ухвали слідчого судді на даний час вони не отримали.

Заслухавши доповідача, думку представника Уманської міської ради, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з наведених у ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити законне рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Наведені апелянтом причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги визнаються судом поважними, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що при винесенні даної ухвали слідчим суддею не були дотримані вказані вимоги закону.

Положеннями ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

В тому числі, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя не дотрималась вказаних вимог КПК України та постановила передчасну ухвалу про накладення арешту на майно, яка є необґрунтованою та незаконною.

Колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для арешту майна, як в клопотанні слідчого, так і в ухвалі слідчого судді не наведено.

Так, дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до переконання, що в матеріалах відсутні будь-яких докази, які б свідчили про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину за ч.2 ст.364 КК України.

Водночас підстави для накладення арешту на майно такі, як: забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, колегія суддів не вбачає, оскільки санкція злочину за ч.2 ст.364 КК України, за якою внесено відомості до ЄРДР, не передбачає спеціальної конфіскації або конфіскації про яку зазначає в клопотанні слідчий та в ухвалі слідчий суддя. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, щодо наявності в кримінальному провадженні заявленого цивільного позову, визначення розміру завданої шкоди, визнання нерухомого майна речовим доказом у справі.

У відповідності до положень ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні слідчого на даний час немає, а тому ухвала слідчого судді підлягає до скасування, як незаконна, необґрунтована та невмотивована.

Керуючись статтями 405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Уманської міської ради задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року, якою задоволене клопотання про накладення арешту на нерухоме майно скасувати.

Постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника відділення в складі СВ Уманського ВП ГУНП в Черкаській області майор поліції ОСОБА_8 , з яким вона звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про арешт майна.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :