КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1220/2019 Категорія КК: ч.2 ст.286 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 00000260 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша, Черкаської обл., українця, громадянина України, працюючого помічником приймальника автостоянки №33 ГО «Київська міська спілка автомобілістів», має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобами на 3 (три) роки.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, 20.05.2017 року, близько 22 години 00 хвилин водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п. 2.9 ПДР України, керуючи справним автомобілем «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на 64 км + 200 автодороги «Київ-Харків», в межах Баришівського р-ну, Київської області, з метою здійснення маневру розвороту ліворуч, для того щоб продовжити рух в напрямку м. Харкова, в порушення вимог пунктів 2.3 та 2.3д ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, не переконався, що його маневр розвороту ліворуч в напрямку міста Харкова буде безпечним, здійснив маневр розвороту ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечно, чим порушив вимоги пункту 10.4 ПДР України, та створив загрозу безпеці дорожнього руху, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, вчасно не виявив автомобіль «КІА CARNIVAL», реєстраційний номер республіки Польща ( НОМЕР_2 , який рухався в крайній лівій смузі в напрямку м. Харкова. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої водієм ОСОБА_6 , пасажир автомобіля «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №100 від 14.06.2017 року при дослідженні трупа ОСОБА_9 , 1993 року народження, встановлено, що його смерть наступила від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок, що супроводжувалася переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів, внутрішньою та зовнішньою кровотечами, що підтверджується даними судово-медичної експертизи. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа не виявлено метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аліловий спирти, та їх ізомери.

Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду в частині міри покарання та засудити його до 4 (чотирьох) років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши від відбуття покарання з випробуванням на 3 (три) роки та поклавши обов`язки, які у відповідності до ст. 76 КК України суд покладає на особу, звільнену від відбуття покарання з випробуванням.

Вважає, що призначене покарання є занадто суворим та не відповідає особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що він щиро розкаюється у вчиненому ненавмисному злочині, сприяв його розкриттю, визнає вину в повному обсязі, згідно висновків лікарів є інвалідом ІІ групи та щодо нього є необхідність періодичних повторних оперативних втручань, злочин вчинено ненавмисно, без жодного його умислу та планування.

ОСОБА_6 також зазначає, що при позбавленні його волі його дружина та двоє малолітніх дітей лишаться без утримання.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який внаслідок ДТП визнаний інвалідом другої групи, його відношення до скоєного, фактичних обставин провадження, характер вчиненого правопорушення та його наслідки, а саме смерть потерпілого, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобами на 3 (три) роки, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність застосування до нього ст. 75 КК України є безпідставними, оскільки враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні покарання обвинуваченому.

Так, посилання обвинуваченого на те, що злочин вчинено ним не навмисно, без жодного умислу, не є підставою для застосування до нього ст. 75 КК України, оскільки ця обставина є суб`єктивною частиною складу вчиненого ним злочину, який є тяжким, хоч і вчинений з необережності, крім того злочин вчинено обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, заподіяну злочином шкоду не відшкодовано.

Безпідставними є і посилання обвинуваченого на те, що він є інвалідом другої групи, оскільки таким він визнаний внаслідок вчиненого ним злочину, а наявність на утриманні обвинуваченого дружини, яка є працездатною, та двох неповнолітніх дітей також не є достатньою підставою для застосування до нього ст. 75 КК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, не встановлено таких підстав і при апеляційному розгляді кримінального провадження.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 00000260 щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4