ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1118/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/764/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 636/1118/17 за обвинувачення ОСОБА_7 у злочинах, передбачених ст.ст.185ч.2, 15ч.3 та 185ч.3 КК України,
за апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні і заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 1 червня 2017 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гракове Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразова судимого, останній раз 6 грудня 2013 року вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 11.11.2016 року звільненого з Харківського слідчого ізолятора у зв`язку з відбуттям покарання
визнано винним і засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 міс. позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на проведення товарознавчої експертизи №1414 від 23.03.2017 року у розмірі 87 (вісімдесят сім) гривень 96 копійок на користь держави. Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку ОСОБА_7 в період часу з 06.03.2017 року до 13.03.2017 року, умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав елементи металевого паркану з території фермерського господарства по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_10 , загальною масою брухту чорного металу 260 кг, загальною вартістю 1352,00 грн.,завдавши майнову шкоду потерпілому на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна, 18.03.2017 року о 4.00 годині, керуючись корисливим мотивом, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_11 , де, пошкодивши вікно, намагався витягнути газову плиту торгової марки «Дружківка» моделі 1470 ДСТУ 2204-93, вартістю 549,50 грн., однак був замічений потерпілим та не зміг довести злочин до кінця, з причин, що не залежали він його волі, з місця скоєння злочину втік.
З цим вироком не погодилися заступник прокурора Харківської області ОСОБА_9 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , які подали апеляційні скарги, просять скасувати вирок районного суду в частині призначеного покарання у зв`язку з необґрунтованим застосування ст.75 КК України, ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_13 , які запе6речували проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.
Зокрема судом першої інстанції враховано тяжкість скоєних злочинів та особу обвинуваченого.
У якості обставини, що пом`якшує покарання визнано щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Таким чином вид та розмір покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.
Що стосується звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання та обґрунтованості такого рішення колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Обґрунтовуючи своє рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанціїї вказав, що щире каяття ОСОБА_7 у скоєному, сприяння своїми показаннями правильному і об`єктивному встановленню фактичних обставин злочину, ставлення до скоєного, відсутність тяжких наслідків, молодого віку в сукупності є обставина які дають підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливо не в умовах ізоляції від суспільства.
Таким чином, рішення суду щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання є належним чином обґрунтоване.
Крім того, колегія суддів, погоджуючись з ним звертає увагу на наступне.
З матеріалів провадження вбачається, що потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просили розглядати кримінальне провадження без їх участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мали.
Також, згідно оскаржуваного вироку матеріальні цінності які викрав та намагався викрасти обвинувачений ОСОБА_7 фактично повернуті потерпілим.
Колегія суддів також наголошує на тому, що ОСОБА_7 встановлено максимальний іспитовий строк, передбачений ч.4 ст. 75 КК України, що буде для нього як стимулюючим так і стримуючим фактором не вчиняти в злочини в подальшому.
За таких обставин вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та підстави для його скасування відсутні,-
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні і заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення, а вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 1 червня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий-

Судді-