Номер провадження: 11-кп/785/766/18
Номер справи місцевого суду: 521/2090/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року про задоволення клопотання засудженого ДУ «Одеської виправної колонії (№ 14)» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:

До суду першої інстанції надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, призначеного за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 25.07.2012 року за ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1, 72 КК України. Оскаржуваною ухвалою від 17 квітня 2018 року вказане клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено, в якості підстави для задоволення клопотання, суд послався на те, що засуджений на час подання клопотання відбув частини призначеного судом покарання, зарекомендував себе добре та в клопотанні надав конкретні переконливі дані про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з ухвалою, просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки засуджений не довів свого виправлення, за час відбування покарання в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення умов утримання, а саме за зберігання заборонених речовин, не підтримує родинні зв`язки, а рішенням комісії установи відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.

Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання. Крім того, у відповідності до ч. ч. 2, 4 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а стимулювання законослухняної поведінки засудженого здійснюється за допомогою програм диференційованого впливу з урахуванням їхньої поведінки, психічного стану і ступеня соціальної занедбаності. На час подання клопотання, ОСОБА_7 відбув більш ніж 2/3 частини строку призначеного судом покарання, що є однією з формальних підстав для умовно-дострокового звільнення, проте, на думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого, суд першої інстанції не належним чином дослідив всі обставини провадження, та ухвалив рішення, яке не ґрунтується на законі.

Так, суд помилково зазначив в ухвалі про те, що засуджений в своєму клопотанні надав переконливі дані, які свідчать про його виправлення, в той час, як в клопотанні засудженого міститься лише посилання на відбуття ним більше ніж строку покарання і вимога про застосування до нього дії ст. 81 КК України, З наданої адміністрацією установи характеристики вбачається, що ОСОБА_7 під час тримання в Одеській УВП (№ 21) характеризувався посередньо, заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, за час відбування покарання в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, працевлаштований, був заохочений 3 рази, в реалізації програм диференційованого виховного впливу участі не приймає, не підтримує родинних та соціально-корисних зв`язків.

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_7 , який має схильність до скоєння злочинів,та був судимий 22.11.1989 року за ст. 206 ч. 2 КК України; а також двічі судимий за злочини проти життя та здоров`я особи: 30.03.1992 року за ст. 94 КК України до 8 років позбавлення волі; 25.07.2012 року за ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1, 72 КК України до 8 років позбавлення волі, належних висновків не зробив, тож його пасивне стримування від порушення режиму установи, не може вважатися достатнім для усунення з його поведінки нахилів, що сприяють вчиненню злочинів, оскільки не було надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, коли відбування призначеного покарання перестає бути доцільним, та подальше виправлення засудженого можливе в умовах перебування на волі.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора обґрунтована і підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4