Справа № 639/6528/18
1-кп/639/571/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2018 року м.Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000702 від 21 червня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд,

встановив:

15 листопада 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова з прокуратури Харківської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄРДР № 0000702 від 21 червня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначати обвинувальний акт до судового розгляду.
Захисник обвинувачених, адвокат ОСОБА_4 та обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , заперечували проти призначення обвинувального акту по кримінальному провадженню до судового розгляду.
Адвокатом заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, в обґрунтування якого зазначив, що направлений до суду обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, фактичні обставини кримінального правопорушення у ньому викладені слідчим не повно, а саме, обставини спричинення обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому не конкретизовані, що порушує право обвинувачених на захист.
Крім того, на думку захисника, досудове слідство по кримінальному провадженню проведено, а також обвинувальний акт по кримінальному провадженню складений та затверджений не уповноваженими на це особами, а саме слідчим слідчого відділу та процесуальним керівником, прокурором, прокуратури Харківської області, із порушенням правил підслідності визначених ст.216 КПК України з врахуванням вимог Прикінцевих положень КПК України, оскільки вказана категорія справ, за обвинуваченням працівників правоохоронного органу, підслідна слідчим ДБР, яке на момент внесення прокурором до ЄРДР відомостей про вказане кримінальне правопорушення, вже функціонувало, але прокурором підслідність вказаного кримінального провадження належним чином визначена не була.
ОбвинуваченіОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали клопотання та думку захисника.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту.
Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_5 , щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду та при вирішенні клопотання сторони захисту, покладалися на розсуд суду.
Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт із додатками, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт обов`язково має містити: анкетні відомості кожного обвинуваченого, потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Пунктом «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, при складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, затвердженого 26 жовтня 2017 року прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 вищезазначені вимоги закону не виконані, зокрема, формулювання обвинувачення є неконкретним.
Обвинувальний акт в частині фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, які прокурор вважає встановленими, не містить повного розкриття об`єктивної і суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, а саме будь-яких відомостей про те, ким саме з обвинувачених - ОСОБА_6 або ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження, та які саме тілесні ушкодження спричинені кожним з обвинувачених. Також обвинувальний акт не містить анкетних даних потерпілого.
Вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п.13 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин позбавляє суд можливості прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України).
Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів нівелює засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.
Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають із п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує забезпечення права обвинувачених на захист.
Також обвинувальний акт взагалі не містить анкетних даних та щодо місця мешкання і засоби зв`язку із потерпілим.
Крім того, при розгляді клопотання сторони захисту суд звертає увагу учасників процесу на те, що відповідно до ст.1 Розділу XI Перехідних положень КПК України до дня введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, щодо злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу.
Після введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років. Після закінчення дворічного строку кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, у тримісячний строк передаються слідчим органів Державного бюро розслідувань.
До дня введення в дію частини п`ятої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування передбачених нею злочинів здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом.
Після введення в дію частини п`ятої статті 216 цього Кодексу розпочаті слідчими органів прокуратури кримінальні провадження продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, до закінчення досудового розслідування.
Згідно ст.1 Розділу X Прикінцевих положень КПК України цей Кодекс набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім: положень, що стосуються кримінального провадження щодо кримінальних проступків, які вводяться в дію одночасно з набранням чинності законом України про кримінальні проступки; частини четвертої статті 216 цього Кодексу, які вводяться в дію з дня початку діяльності Державного бюро розслідувань України, але не пізніше п`яти років з дня набрання чинності цим Кодексом.
На момент внесення відомостей про дане кримінальне правопорушення до ЄРДР 21.06.2018 року, Державне Бюро розслідувань України вже функціонувало, що є загально відомим фактом.
Таким чином, слідчий відділ прокуратури Харківської області після 28 листопада 2017 року, втратив повноваження щодо здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень, розпочатих після введення в дію положень ч.4 ст.216 КПК України, за винятком продовження здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень, зареєстрованих до внесення вказаних змін до КПК України.
З викладеного вбачається, що обвинувальний акт складено особою не уповноваженою на здійснення досудового слідства по вказаній категорії справ.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст.291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення меж судового розгляду, невідповідність вимогам закону щодо змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, відсутність анкетних даних потерпілого та порушення правил підслідності кримінального провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд,

ухвалив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000702 від 21 червня 2018 року за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, разом з додатками, повернути прокурору відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , який його затвердив, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, для усунення вказаних недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1