Справа № 171/1508/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2019 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Апостолове кримінальне провадження №0000445 від 13.04.2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, не працюючого, одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ :
07 березня 2018 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходився в приміщенні будинку АДРЕСА_2 .

Під час знаходження в вищезазначеному будинку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 почалась сварка на ґрунті давніх неприязнених відносин між ними стосовно нагляду за їхньою матір`ю ОСОБА_10 . Під час вказаної сварки, ОСОБА_7 втрутився у вищезазначену сварку і в нього виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс два удари кулаком правої руки в область перенісся та в область лівого ока потерпілої ОСОБА_8 .

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_8 , згідно висновку експерта №57/72-Е12 від 07.05.2018 року, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: перелом спинки носа без зміщення, перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи, по одному синцю навкруги обох очей, синець на обличчі, в місці проекції горизонтальної гілки нижньої щелепи ліворуч, садно на передній поверхні перенісся у верхній його третині, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести днів, але не більше як 3 тижні/21добу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, не визнав, та пояснив, що 07.03.2017 року відбулась сварка між його дружиною ОСОБА_9 та її сестрою потерпілою по справі ОСОБА_8 . Причиною сварки стало питання про догляд за їхньою хворою матір`ю. Сварки почались давно. В цей день сварка перейшла в бійку, в яку він втрутився, в ході якої потерпіла вдарила його в пах, він її тримав за руки, намагався її посадити на стілець. Коли йшов на вихід, потерпілі взяла зі столу вазу і нею вдарила його по голові ззаду в праву скриню. Обернувшись побачив в правій руці потерпілої частину скляної вази, це стирчав осколок, зрозумів, що буде ще один удар зі сторони потерпілої. Правою рукою відбив удар та вибив вазу, просто відмахнувся рукою, щоб не було іншого удару, по інерції потерпіла вдарила себе в обличчя. Потім потерпіла ще хватала зі столу графин, бачив, що у потерпілої було розсічення та текла кров. У нього була розбита голова, так як він хворіє на сахарний діабет то дуже перелякався. Поліцію відразу не викликали, тому що, дружина та її мати благали цього не робити. Жінка зібрала скло на полу, він трохи ще побув там та пішов додому, жінка залишилась біля матері. На другий день їздив до лікарні, але з заявою до поліції не звертався. На даний час теща мешкає разом з потерпілою, його дружина більше до них не ходить. Ініціатором сварки була ОСОБА_11 , його теща. На той час за тещею доглядала його дружина. У тещі завжди одна донька хороша, інша погана. Ніяких тілесних ушкоджень потерпілій не вчиняв. Цивільний позов ОСОБА_8 не визнав.

Винуватість підтверджується доказами, добутими у ході розгляду справи судом:

- поясненнями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 , про те, що 07.03.2017 року вона знаходилась у своєї матері. Біля 9-00 год. ранку приїхала її рідна сестра з чоловіком ОСОБА_7 . Сестра почала її ображати. На цьому ґрунті виникла сварка в ході якої у них з сестрою була штовханина. Сестра схватила її за волосся, вдарила в лице, вона на свій захист стала відбиватися. Сестра була перед нею, а ОСОБА_12 сидів на стільці і знімав бійку на телефон. Потім штовхнув її в спину. Не пам`ятає, як опинилася під столом. Отямилась коли ОСОБА_13 вже бив її. Вона відбивалася, закривала лице, може відмахувалась ногами, тим самим себе захищала. Потім він її підняв за грудки та вдарив два рази по обличчю. Один удар був під око, інший в область носа, в наслідок чого її відкинуло на стіл, який стояв в кутку кімнати. Коли в неї з носа і рота пішла кров, ОСОБА_12 сказав, що в нього піднявся цукор в крові і йому погано, пішов з хати. Вона з сестрою залишилась в будинку, взяла рушник, щоб зупинити кров і пішла додому, дорогою їй стало дуже зле і вона зайшла до своєї тітки ОСОБА_14 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , так як не могла далі йти. Зателефонувала чоловіку який в той час знаходився на роботі, він знайшов машину і через годину відвіз її в Апостолівську лікарню. Там вже лікарі викликали поліцію. Потім направили на СМЕ, робили знімки. У неї до цих пір паморочиться в голові. ОСОБА_7 їх з сестрою не розбороняв, він її бив;

свідка ОСОБА_10 про те, що точної дати коли сталася сварка не пам`ятає. В той день в гості приходили зять ОСОБА_12 з донькою. Між її доньками виникла сварка, слово за слово і перейшло в бійку. ОСОБА_12 наніс доньці два удари кулаком. Донька потерпіла ОСОБА_8 . ОСОБА_13 не била, може штовхала але вазою не била, і на даний час ваза стоїть ціла. Догляд за нею коли вона поламала таз здійснювали обидві доньки, з однією жила інша приходила. Хто був ініціатором сварки не пам`ятає, оскільки у неї бувають провали в пам`яті. Сестри між собою сварились, щось не поділили.

Таким чином, показання вищевказаних свідків, які є послідовними, об`єктивними, логічними та узгодженими між собою, спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо непричетності до злочину.

- свідка ОСОБА_9 яка пояснила, що 07.03.2017 р. була сварка між нею та її сестрою Мала Ія. У них неприязні відносини у зв`язку з тим, що протягом 6 років, сестра не цікавилась матір`ю, не доглядала. В серпні місяці їх матір потрапила в лікарню їй робили операцію, сестра не цікавилась станом матері. Коли мама впала та поламала шийку стегна, вона сестру повідомила і було вирішено, що вони по черзі будуть чергувати біля матері. Вона готовила їсти, сестра за матір`ю не доглядала, з цього приводу вони стали сперечатися, але потерпіла її не хотіла слухати. Коли сестра почала її бити, в цей час піднявся зі стільця чоловік і почав розбороняти. Вона вчепилася в чоловіка і близько чотирьох разів вдарила його в пах і коли чоловік зігнувся встала між ними. Потерпіла вискочила із-за столу і вони почали знову між собою боротися, чоловік нас розняв і ми стали виходити з кімнати. Сестра схопила вазу - конфетніцу і вдарила чоловіка по голові. Мама в цей час сиділа на дивані. Коли вона почула, що розбилась ваза, повернулася і побачила у сестри в руках осколок від неї. Чоловік відмахнувся. У сестри на обличчі були порізи від осколків вази. Коли чоловік відбив вазу, то сестра сама себе вдарила вазою в обличчя. Потім потерпіла хотіла взяти ще глечик, але в ньому була вода, вона його кинула і вода почала розливатися. У потерпілої потекла кров з носа, вона побігла намочити полотенце водою, але сестра сказала «дякую, вже допомогли» взяла медичну пелюшку промокнула кров і пішла з хати. Вони залишилися з чоловіком, прибрала осколки з вази, витерла воду і пару капель крові, які були на килимові, осколки з вази залишила на веранді. З сестрою на даний час не спілкується. Така сварка була вперше.

Тобто показання свідка ОСОБА_9 , є суперечливими та непослідовними, викликають сумніви в їх достовірності, оскільки ОСОБА_9 , є дружиною обвинуваченого, а тому намагається, таким чином його виправдати.

Окрім показань допитаних у судовому засіданні свідків, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується також письмовими доказами, а саме:

- висновком експерта №57/72-Е12 від 07.05.2018 року, відповідно якого, при судово-медичній експертизі виявлено об`єктивно підтверджені тілесні ушкодження: перелом спинки носа без зміщення; перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи; по одному синцю навкруги обох очей; синець на обличчі, в місці проекції горизонтальної гілки нижньої щелепи ліворуч; садно на передній поверхні перенісся у верхній його третині, виникли від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою по верхньою, або різними контактуючими поверхнями одного предмета, які не відобразили своїх особливостей травмуючої поверхні в ушкодженнях. Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести днів, але не більше як 3 тижні/21добу, термін спричинення тілесних ушкоджень може відповідати даті вказаній обстежуваною, тобто 07.03.2018 року ( а.к.п.20-22);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11 травня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , в якому потерпіла надала пояснення та показала як відбулись події пов`язанні з спричиненням їй тілесних ушкоджень, з фото таблицею до протоколу (а.к.п.27-30);

- висновком експерта від 27.06.2018 року №72/118-додатковий, відповідно до якого, при порівнянні даних отриманих при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 , 1971 року народження з даними отриманими в ході проведення слідчого експерименту з потерпілою не виключена вірогідність заподіяння тілесних ушкоджень при механізмі та способі, які були продемонстровані нею в ході проведення слідчого експерименту (а.к.п.37-38);

- протоколами одночасного допиту осіб від 28.06.2018 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в яких зазначені події що відбулись 07.03.2018 року (а.к.п.59-62);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2018 року з фото таблицею до протоколу (а.к.п.65-68);

- висновком експерта №72/142- додатковий, відповідно до якого, при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 1971 року народження з даними отриманими в ході проведення слідчого експерименту з підозрюваним гр. ОСОБА_7 , експерт вважає за малоймовірне заподіяння тілесних ушкоджень, як вказав та продемонстрував гр. ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту (кількість, характер та різнобічна локалізація тілесних ушкоджень виключають заподіяння їх внаслідок одного удару тильною стороною долоні правої руки, з середньою силою) (а.к.п.72-73).

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Відповідно до ст.27Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Пленумом Верховного суду України, Постановою N 9 від 01.11.1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визначив, що статтею 129 Конституції встановлено, що до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно зі ст.121 Конституції покладається на прокуратуру, тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані вірно за ч.2 ст.125 КК України.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні стороною захисту, а саме захисником, який брав участь у розгляді даної справи, а також обвинуваченим ОСОБА_7 , не надано суду жодного доказу у частині доводів про те, що ОСОБА_7 інкриміноване йому кримінальне правопорушення не скоювалося.

Невизнання вини обвинуваченим у скоєнні даного кримінального правопорушення, суд вважає способом захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин.

Суд вважає, що дані висновки не протиречать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, оскільки остання не виключає необхідності і можливості застосування національного законодавства України, що діє на даний момент і вказаного вище, яке вбачає те, що обов`язково приймається до уваги принцип презумпції невинності, передбачений ст.62 Конституції України, а саме: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відносяться до злочину невеликого ступеня тяжкості.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Враховуючи особливості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, характер та ступінь наслідків, те що обвинувачений раніше не судимий, не працює, вину у скоєні кримінального правопорушення не визнав, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем мешкання характеризується посередньо, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт.

Судом розглянуто заявлений до обвинуваченого цивільний позов ОСОБА_8 на суму 22 025 грн. 28 коп., пов`язаний із відшкодуванням потерпілій спричиненого діями ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди, при цьому матеріальна шкода складає 2025 грн. 28 коп., моральна 20000 грн.

Обвинувачений зазначені позовні вимоги не визнав та просив їх не задовольняти, оскільки повністю заперечував вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

При вирішенні цивільного позову пред`явленого потерпілою ОСОБА_8 до ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.5ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч. 1ст.129 КПК України суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до положень ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Цивільний позов ОСОБА_8 , поданий до початку судового розгляду, підлягає частковому задоволенню на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України, зокрема відшкодування прямих втрат (майнової шкоди), завданих злочином, тобто вартості придбаних ліків, яка складає 2025 грн. 28 коп., що підтверджується відповідними квитанціями та чеками.

Відповідно до ч.3ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з`ясував, що за своїм характером правопорушення відносно потерпілої вчинені у формі прямої дії, що виражається у завданні тілесних ушкоджень потерпілій. Глибина фізичних страждань позивача, на думку суду, є відчутною, оскільки потерпілій ОСОБА_8 завдано тілесні ушкодження, що вплинуло на її стан здоров`я та самопочуття.

За таких обставин, враховуючи роз`яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, в результаті отриманого тілесного ушкодження, життєвих хвилювань, які переніс потерпілий після спричинення йому тілесного ушкодження, враховуючи характер отриманого тілесного ушкодження, ступені тяжкості спричиненого тілесного ушкодження, ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості, вважає суму 20 000 гривень в якості компенсації моральної шкоди явно завищеною, не відповідаючої тяжкості спричинених моральних страждань, тому в якості компенсації моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 підлягає стягненню сума в розмірі 3 000 гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 127- 129, 349, 368-371, 373-376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Визнати винуватим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 2025,28 грн., моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1