Справа №№ 148/2179/18
В И Р О К
Іменем України

28 лютого 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, гр. України, освіта вища, не одружений, не працює, не судимий, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 185 ч.3, 162 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
25.06.2018, близько 07:00 год., громадянин ОСОБА_4 , з метою крадіжки чужого майна, зайшов на територію домогосподарства АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , де з корисливих спонукань, діючи з умислом направленим на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись в тому, що за ним ніхто не спостерігає та скориставшись цим, шляхом вільного доступу через незачинене вікно, проник до приміщення будинку, де в приміщенні однієї із кімнат будинку на дивані помітив жіночу сумочку, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 9300 гривень, після чого ОСОБА_6 скориставшись відсутністю власниці будинку, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, з сумочки таємно викрав грошові кошти в загальній сумі 9300 грн., які належали ОСОБА_5 та в подальшому покинув приміщення будинку.

В подальшому ОСОБА_4 викрадені грошові кошти витратив на власні потреби, тим самим розпорядився викраденим на власний розсуд.

Окрім того 17 вересня 2018 року, близько 07:30 год., громадянин ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, з метою повернення грошових коштів викрадених у ОСОБА_5 , підійшов до території домогосподарства, що належить останній на праві приватної власності та яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла іншої особи, у порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує право кожного громадянина на недоторканність житла чи іншого володіння особи, упевнившись, що в будинку немає володільця та за його діями ніхто не спостерігає, не маючи дозволу володільця на знаходження в його житлі, підійшов до житлового будинку, де через незачинене вікно проник до однієї із кімнат вказаного житлового будинку, тобто таким чином незаконно проник у володіння вказаної особи, порушивши гарантоване право власниці на недоторканість її володіння. Зайшовши в середину приміщення, ОСОБА_6 через деякий час був виявлений власницею даного домогосподарства, а саме ОСОБА_5 та в подальшому, через незачинене вікно покинув даний будинок та зник у невідомому напрямку.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів передбачених ст. ст. 185 ч.2, 162 ч.1 КК України визнав повністю і суду показав, що всі обставини зазначенні в обвинувальному акті повністю відповідають фактичним обставинам справи. Він дійсно 25.06.2018 проник до будинку ОСОБА_5 і викрав грошові кошти в сумі 9300 грн. Вказану крадіжку він здійснив, з метою помсти, так як вважав, що потерпіла винна йому гроші в сумі 1000 грн. Через деякий час, він хотів повернути кошти, і тому знову проник до будинку, але почувши в будинку, що хтось ходить покинув його. У вчиненому щиро кається, завдані збитки відшкодував, просить суд суворо не карати.

У відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги добровільність позицій учасників судового розгляду, роз`яснивши їм права та відповідні наслідки, суд визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та оголошенням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів справи.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого являється крадіжка вчинена з проникненням в житло в судовому засіданні доведена в повному обсязі і його дії вірно кваліфіковано за ст. 185 ч.3 КК України.

Також в судовому засіданні доведена вина обвинуваченого ОСОБА_4 і в незаконному проникненні до житла чи до іншого володіння особи, що порушують недоторканість житла громадян, тому його дії підлягають кваліфікації за ст. 162 ч.1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку скоєних злочинів, особу обвинуваченого, а також обсяг і характер вчинених кримінально-караних діянь.

До обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого суд відносить щире каяття в скоєному злочині, відшкодування завданих збитків.

Обтяжуючих вину обставин в судовому засіданні не встановлено.

За таких обставин, з метою попередження нових злочинів, виправлення засудженого, з врахуванням вимог ст. 50 КК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_4 в межах санкцій визначених ст. ст. 185 ч. 3 та 162 ч.1 КК України, у виді позбавлення волі за ст. 185 ч.3 КК України та обмеження волі за ст. 162 ч.1 КК України, призначивши покарання за кожен злочин окремо, і остаточне покарання призначити на підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

В свою чергу призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги позицію державного обвинувача, суспільну небезпечність вчиненого злочину, обсяг заподіяної шкоди, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому злочині, характер та ступінь вини, а також те, що обвинувачений запевнив суд, що став на шлях виправлення, встановленні в судовому засіданні пом`якшуючі вину обставини, а також обставини, які дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливе застосувати відносно ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки визначенні ст. 76 ч. 1, п. п. 1, 2 КК України.

Приймаючи до уваги ті обставини, що в судовому засіданні, стороною обвинувачення не виносилось питання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд вважає, що підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не має.

Питання речових доказів суд вирішив відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Понесені судові витрати при розгляді справи, в сумі 1144 грн. на проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65, 75, 76, 185, 162 КК України, ст. ст. 369-374, 377 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченого ст. ст. 185 ч.3, 162 ч.1 КК України і призначити йому покарання:

по ст. 185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;

по ст. 162 ч.1 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим у виді позбавлення волі строком на три роки.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на два роки.

Відповідно до вимог ст. 76 ч.1 п.1, п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази: чоловічі шкіряні кросівки чорного кольору марки «BADURA», які знаходяться в кімнаті речових доказів Тульчинського ВП, на які накладено арешт згідно ухвали слідчого судді від 19.10.2018 в кримінальному провадженні № 0000290 конфіскувати, слід взуття, на який накледено арешт згідно ухвали від 22.10.2018 - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави понесенні судові витрати на проведення експертизи в сумі 1144 грн.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя