Провадження № 1-кс/712/7881/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0003393 від 20.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Соснівського районного суду м.Черкаси надійшло клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0003393 від 20.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190КК України.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003393 від 20.04.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що до ЧВП ГУ НП в Черкаській області звернулась ОСОБА_5 про факт шахрайських дій зі сторони ПАТ «ОТП Банк», Філія ЗАТ (ПАТ) «ОТП Банк.» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» що виявилися у переконуванні заявника про наявність заборгованості перед останніми та необхідності її виплати, посилаючись на зазначене у Кредитних Договорах № CM-SMEF00/014/2007 від 05 березня 2007 р. у розмірі 142 460,00 доларів США., № CM-SMEF00/042/2007 від 12 липня 2007 року в розмірі 62 000,00 доларів США та № CM-SMEF00/015/2008 від 18 березня 2008 року в розмірі 138 000,00 доларів США.

В забезпечення кредитних договорів було віддано в іпотеку нежитлову будівлю загальною площею 214,1 кв.м.. що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

07.06.2017 р. постановою слідчого вона була визнана потерпілою.

26.l0.2017 р. нею подано цивільний позов до вказаних юридичних осіб, які обвинувачуються.

10.11.2017 р. постановою слідчого вказане нерухоме майно визнано речовим доказом та у даному кримінальному провадженні,

Просить суд накласти арешт на нежитлове приміщення що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить - ОСОБА_4 на праві власності, для повноти та повноцінного розслідування кримінального провадження № 0003393 від 20.04.2017 р. та з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та ймовірно незаконною відчуження вказаного нерухомого майна, що є речовим доказом у даному кримінальному провадженні - заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження та проведення будь-яких інших реєстраційних дій щодо зазначеного нерухомого майна до закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Заявник ОСОБА_4 в судовому засіданні просила клопотання задовольнити та накласти арешт на майно.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 в вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника, прокурора, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до наступного.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказомзлочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України, передбачено, що Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Пунктами 1 та 2 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Аналізуючи вищевказані норми, слідчий суддя вважає, що в даному випадку в судовому засіданні заявником ОСОБА_4 не доведено необхідність накладення арешту на нерухоме майно, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та ймовірно незаконного відчуження вказаного нерухомого майна, шляхом заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження та проведення будь-яких інших реєстраційних дій щодо зазначеного нерухомого майна що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до вимог ст..ст.170-173 КПК України,.
Крім того, заявником під час розгляду клопотання не вказано, чим підтверджується на даний час обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження , зокрема обґрунтована підозра особам відносно яких порушено кримінальне провадження, враховуючи, що на розгляді в Соснівському районному суді м. Черкаси перебуває цивільна справа між заявником та банком стосовно даного майна.
Таким чином, беручи до уваги обставини кримінального провадження, вважаю, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна не може вважатись обґрунтованим, оскільки заявником не надано достатніх підстав для висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, а мета кримінального провадження не може бути досягнута без застосування таких процесуальних заходів.
Наведене свідчить про відсутність законних підстав накладення арешту, які відповідали меті та завданням арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 100, 170-173, 369, 372 КПК України слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити в клопотанні ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № №0003393 від 20.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190КК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1