КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження за № 0004118 відносно, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Заворичі Броварського району Київської області,
громадянина України, не працюючого, неодруженого, без місця
реєстрації, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 спричинив, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 за наступних обставин.
Так, 09.10.2017 року приблизно о 01 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебуваючи у кухні буд. АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, заподіяв один удар долонею правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_8 , яка лежала в цей час на підлозі, після чого присівши до неї, натискаючи правим коліном на грудну клітину, обхопив двома руками голову останньої та з прискоренням, застосовуючи фізичну силу вдарив її головою об підлогу не менше 4 разів, чим спричинив тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких та середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_8 померла.
Смерть ОСОБА_8 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком набряку-набухання та здавлення головного мозку, як небезпечна для життя, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, посилаюсь на невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить змінити вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , перекваліфікувати дії останнього з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за цією нормою закону.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення не підтверджується доказами на які послався суд в оскаржуваному вироку, а саме: показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки вони не були безпосередніми очевидцями подій, а також даними протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 18.10.2017 року та даними висновку судово-медичної експертизи №364 від 08.12.2017 року.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що діями обвинуваченого була спричинена смерть потерпілої, оскільки забійну рану в потиличній ділянці голови потерпілої неможна виділити із комплексу тілесних ушкоджень, що утворили закриту черепну мозкову травму і стали причиною смерті потерпілої ОСОБА_8 .
Також вказує, що під час розгляду даного кримінального провадження, судом першої інстанції допущені порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, в судовому засіданні 28.02.2018 року перед допитом свідків ОСОБА_9 (батька обвинуваченого) та ОСОБА_10 (співмешканки обвинуваченого) головуючий не з`ясовував, чи отримали останні пам`ятки про права та обов`язки свідка, чим порушив положення ч.1 ст. 352 КПК України, а також суд не роз`яснив свідку ОСОБА_10 положення ст. 63 Конституції України щодо права відмовитися давати показання проти особи, з якою вона спільно проживала, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження № 000411 та доводи в обґрунтування апеляційних вимог; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та при ухваленні вироку судом були дотримані.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, суд першої інстанції, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про його винуватість в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який грунтується на показаннях самого обвинуваченого, який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин викладених у обвинувальному акті визнав повністю та щиро покаявся; показаннях свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , а також інших досліджених в судовому засіданні письмових доказах, зокрема на висновках судово-медичних експертиз № 364 від 08.12.2017 року та № 36/364 від 08.12.2017 року; висновку судово-медичної експертизи № 184-мк від 01.11.2017 року; висновку психіатричної експертизи № 582 від 08.11.2017 року; матеріалах гістологічного дослідження № 1323 від 16.11.2017 року; висновку судово-медичної токсилогічної експертизи № 2786 від 17.10.2017 року; на протоколі огляду місця події від 17.10.2017 року згідно якого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за будинком у сміттєвій ямі виявлено труп жінки, впізнану як ОСОБА_8 з травмами на голові; на протоколі проведення слідчого експерименту від 18.10.2017 року, згідно якого ОСОБА_7 за участі захисника показав на місці та розповів обставини вчинення ним злочину ( а.с. 45-49, 60-64, 65-66, 67-69, 70, 72-91, 97-105, 106-107).
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що діями ОСОБА_7 потерпілій були заподіяні лише забійна рана в потиличній ділянці голови по центру та синець на щоці, якінеможливо виділити з комплексу тих тілесних ушкоджень, що утворили закриту черепну мозкову травму та стали причиною смерті потерпілої ОСОБА_8 і матеріалами провадженняне доведено, що останній завдав інші тілесні ушкодження, які були виявлені на трупі ОСОБА_8 , зокрема забійна рана м`яких тканин голови в лобній ділянці по центру, в правій та лівій тім`яних ділянках, косі переломи ребер зліва, розлиті синці на лівому стегні, а тому дії ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч.2 на ч. 1 с. 121 КК України, на думку колегії суддів є безпідставнимита спростовуються наявними в матеріалах провадження та перевіреними судом доказами.

Так, з висновку судово-медичної експертизи № 364 від 08.12.2017 року (а.с.60-64) вбачається, що смерть ОСОБА_8 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком набряку набухання та здавлення головного мозку. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком набряку набухання та здавлення головного мозку, як небезпечна для життя, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії: комплекс тілесних ушкоджень закритої черепно-мозкової травми, а саме забійна рана, кровонапливності м`яких тканин в лобній та тім`яних ділянках справа та зліва - не менше ніж від чотирьох дій тупого(тупих) предмету (предметів). Переломи ребер могли утворитися від здавлення грудної клітини в передньому та задньому напрямках, при розташуванні тіла в горизонтальному положенні.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що не бажав позбавляти потерпілу життя, а фізичну силу застосував до неї лише з метою її заспокоїти, щоб вона не заважала йому спати, при цьому будь-які сторонні предмети не застосовував, наніс ОСОБА_8 , яка лежала на підлозі, один удар правої руки в обличчя, а потім натискаючи коліном на її грудну клітину, охопив двома руками голову останньої, застосовуючи фізичну силу чотири рази з прискоренням вдарив потерпілу головою о підлогу, а в ранці зрозумів, що потерпіла померла.
Свідок ОСОБА_9 , який є батьком обвинуваченого в суді першої інстанції підтвердив, що чув як його син вночі скинув ОСОБА_8 з ліжка на підлогу, а потім приблизно чотири рази швирляв її, від чого остання вдарялась об цементну підлогу. Вранці вони виявили, що потерпіла мертва, обгорнули її тіло старим одіялом та разом з сином і ОСОБА_11 винесли на смітник за будинком. Також пояснив, що в той день, коли ввечері повернулись додому, ОСОБА_8 у нетверезому виді повзала на кухні по підлозі, та чи були у неї тілесні ушкодження йому невідомо, оскільки їх не бачив, сторонніх осіб у той вечір в їх будинку не було.
Аналогічні показання в суді першої інстанції дала співмешканка ОСОБА_7 - свідок ОСОБА_11 , яка пояснила, що вночі проснулась від гуркоту, ОСОБА_7 поруч не було, зі своєї кімнати чула, що останній був на кухні, де спала ОСОБА_8 та якісь глухі звуки. Проте з кімнати вона не виходила, оскільки боялась ОСОБА_7 , у якого у нетверезому стані появляється агресивність і він неодноразово у такому стані наносив їй тілесні ушкодження. Через деякий час до кімнати зайшов ОСОБА_7 та ліг спати. Крім того, свідок пояснила, що під час розмови ОСОБА_7 казав, що декілька разів він наносив ОСОБА_8 удари, але куди і яким чином не розповідав.

Показання обвинуваченого, свідків та інші наведені у вироку письмові докази, суд першої інстанції обгрунтовано визнав належними та допустимими доказами, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, оскільки отримані вони були в порядку встановленому кримінальним процесуальним кодексом України, які у розумінні ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого про те, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 безпосередньо не бачили як обвинувачений бив потерпілу, куди наносив удари і скільки, а інші матеріали провадження не доводять, що ОСОБА_7 завдав потерпілій весь комплекс тих тілесних ушкоджень, які були виявлені на трупі, ніж ті, про які він зазначав у своїх поясненнях та під час проведення слідчого експерименту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ні обвинувачений, ні свідки не вказували, що потерпіла ОСОБА_8 була раніше побита та до цієї події на ній були якісь тілесні ушкодження.

Отже, всупереч твердженням викладеним в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про наявність підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ч.1 ст. 121 КК України як умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, колегія суддів, з огляду на вищевикладене, вважає, що суд першої інстанції, правильно оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 121 КК України, а викладені в апеляційній скарзі посилання захисника на ту обставину, що головуючий не з`ясовував, чи отримали свідки пам`ятки про їх права та обов`язки, не роз`яснив свідкам положення ст. 63 Конституції України, чим порушив положення ч.1 ст. 352 КПК України, не впливають на правильність прийнятого судом рішення про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують, дані про особу винного, а також з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, призначив його в розмірі тієї мінімальної межі, що передбачена санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, а саме 7 років позбавлення волі.

Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційним судом не встановлено.

За наведеним, колегія суддів вважає вирок суду законним та обгрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів і підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 121 на ч. 1 ст. 121 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Броварского міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні № 0004118 відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3