Справа № 567/996/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000168 щодо

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Білогір`я Хмельницької області, громадянки України, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої за місцем проживання в АДРЕСА_1 , раніше не судимої, щодо вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України

встановив:

в провадженні Острозького районного суду перебуває клопотання у кримінальному провадженні №0000168 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , щодо вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.
Згідно клопотання, ОСОБА_5 вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, за наступних обставин.

03 травня 2018 року близько 11 год. ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, в порушення ст.30 Конституції України, зайшла на територію господарства, яке перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно, всупереч волі, дозволу та відома власника чи володільця житла, шляхом зламу вікна, проникла до житлового будинку, в якому фактично проживає ОСОБА_4 , чим порушила недоторканість житла.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України, тобто порушення недоторканості житла.
Звернення з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 обґрунтоване висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 №426 від 02.07.2018 року, з результату якої вбачається, що ОСОБА_5 станом на 03.05.2018 року виявляла ознаки хронічно протікаючого душевного захворювання у формі параноїдної шизофренії, під час вчинення суспільно небезпечного діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 підтримав частково та просив задоволити його з врахуванням висновку судово-психіатричного експерта №130 від 07.03.2019 року.

При цьому, вказав, що вина ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння доведена повністю та згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 07.03.2019 року, ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що проживає в житловому будинку в АДРЕСА_2 .

Вказав, що 03.05.2018 року близько 14 год., повернувшись з м.Острог, помітив, що одне з вікон будинку відчинене, хоча він залишав відкриту лише кватирку в ньому, а тому, зрозумів, що в будинку можуть бути посторонні особи, після чого відразу вийшов на вулицю та зателефонував в поліцію.

Пояснив, що працівники поліції, які приїхали на місце події, через вікно виявили, що в будинку перебуває невідома жінка. Зазначив, що він відкрив вхідні двері та вони з працівниками поліції зайшли до будинку, де вказана жінка в ході розмови представилася ОСОБА_5 .

Вказав, що разом із дочкою та її чоловіком перевірили будинок та в ході огляду виявили, що його особисті речі з будинку не зникли, сторонніх осіб, окрім ОСОБА_5 , в будинку не було.

Зазначив, що жодних претензій до ОСОБА_5 не має.

В подальшому потерпілий ОСОБА_8 подав суду заяву, в якій розгляд клопотання просить проводити без його участі та призначити ОСОБА_5 амбулаторне лікування.

Особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчинені нею суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, визнала. На підставі ст.63 Конституції України, від дачі пояснень відмовилася.

Водночас, не заперечила проти призначення примусових заходів медичного характеру відносно неї у виді амбулаторної психіатричної допомоги.

Законний представник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_6 в суді пояснила, що є матір`ю ОСОБА_5 , яка вже більше 5 років хворіє психічним захворюванням з діагнозом Шизофренія. Зазначила, що станом на травень 2018 року, коли мали місце вказані події, у ОСОБА_5 спостерігалося загострення хвороби, окрім того, вона певний період не вживала ліки.

Пояснила, що 02.05.2018 року, виявивши відсутність дочки, неодноразово телефонувала останній, однак ОСОБА_5 не відповідала на дзвінки, а потім її мобільний телефон був вимкнений.

Зазначила, що після подій, які мали місце 03.05.2018 року, ОСОБА_5 пройшла курс лікування в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №1 в с.Скаржинці терміном 1 місяць, після чого продовжує амбулаторне лікування. Окрім того, вказує, що ОСОБА_5 перебуває на обліку в лікаря-психіатра за місцем проживання, якого відвідує близько 1-2 разів на місяць.

Вказавши, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_5 покращився, вона проходить курс лікування амбулаторно за місцем проживання, жодних агресивних дій не вчиняє та не потребує госпіталізації до психіатричного закладу, а тому, просила застосувати відносно ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги.

Захисник в судовому засіданні погодився з тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду знайшов підтвердження факт скоєння ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

Просив частково задоволити клопотання прокурора та застосувати відносно ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги.

Факт вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння також підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

З витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000168 вбачається, що 03.05.2018 року за заявою ОСОБА_4 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України по факту порушення недоторканості житла, а саме по факту того, що 03.05.2018 року близько 11 год. ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, в порушення ст.30 Конституції України, зайшла на територію господарства, яке перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 , що знаходиться в АДРЕСА_2 та незаконно, всупереч волі, дозволу та відома власника чи володільця житла, шляхом зламу вікна, проникла до житлового будинку, в якому фактично проживає ОСОБА_4 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 03.05.2018 року встановлено, що в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_2 було виявлено жінку, яка представилася ОСОБА_5 . Окрім того, обстановка всередині, яка зафіксована на час проведення огляду місця події, відповідає показанням потерпілого ОСОБА_4 та узгоджується із фактичними обставинами кримінального правопорушення, викладеними в клопотанні.

Згідно висновку експерта №1.3-189/18 від 30.05.2018 року, сліди пальців рук найбільшими розмірами по вісях 25х17 мм, 22х15 мм, 20х14 мм, 30х15 мм, 17х14 мм, 21х16 мм, 38х11 мм, 18х10 мм, 18х13 мм, вилучені 03.05.2018 року (з вікна в місці проникнення) в ході огляду місця події по АДРЕСА_2 , придатні для ідентифікації та залишені особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наведені докази судом визнаються достовірними і такими, що в їх сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_5 ознак суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 своїми діями вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, тобто порушення недоторканності житла.

Частиною 1 статті 18 КК України визначено, що суб`єктом злочину є фізична осудна особа.

Згідно до ч.1, 2 ст.19 КК України, осудною вважається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Статею 503 КПК України визначено, що кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності чи у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Виходячи з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності по справі обґрунтованого висновку експертів психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність, викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеню небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів, психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів та характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

З висновку судово-психіатричного експерта №426 від 02.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 станом на 03.05.2018 року виявляла ознаки хронічно протікаючого душевного захворювання у формі параноїдної шизофренії, під час вчинення суспільно небезпечного діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_5 не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними і, як страждаюча параноїдною шизофренією, потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до довідки Білогірської райлікарні Хмельницької області №250 від 24.05.2018 року, ОСОБА_5 знаходиться на диспансерному обліку у психіатра та з 2014 року зверталася за медичною допомогою у вказаний медичний заклад.

Окрім того, допита в судовому засіданні в режимі відеоконференції експерт ОСОБА_9 пояснила, що станом на 03.05.2018 року ОСОБА_5 виявляла ознаки хронічно протікаючого душевного захворювання у формі параноїдної шизофренії, під час вчинення суспільно небезпечного діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Окрім того, вказала, що на момент проведення судово-психіатричної експертизи 02.07.2018 року ОСОБА_5 була не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними і, як страждаюча параноїдною шизофренією, потребувала застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Частиною 2 ст.19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Ухвала суду у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінального процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.513 КПК України, повинна містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки і мотиви прийнятого ним рішення по суті, що також передбачено п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування.

Згідно із приписами частини першої статті 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Частиною другою статті 513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до статей 92 та 93 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціалізований лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані, зокрема, до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності.

Частиною 2 статті 19 КК України визначено, що неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Із встановлених обставин справи та досліджених в ході судового розгляду доказів, судом встановлено, що ОСОБА_5 у період часу, що відносить до інкримінованого їй суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, внаслідок хронічно протікаючого душевного захворювання у формі параноїдної шизофренії, а тому, відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає притягненню до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати до такої особи примусові заходи медичного характеру у вигляді: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Отже, стаття 94 КК України містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: 1) характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); 2) тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); 3) ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).

Таким чином, суд враховує характер психічного захворювання ОСОБА_5 , рекомендації експертів щодо виду примусових заходів медичного характеру, а також те, що ОСОБА_5 вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину невеликої тяжкості.

При цьому, при визначенні виду примусових заходів медичного характеру, суд враховує рекомендації експертів, викладені у висновку судово-психіатричного експерта №130 від 07.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, а також роз`яснення ч.2 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування від 03.06.2005 року N7 та положення ч.2 ст.94 КК України, згідно із якими надання амбулаторної психіатричної допомоги може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Окрім того, з досліджених в судовому засіданні довідки №134/14052018/56015 від 14.05.2018 року, виданої ОСК ГУНП України в Рівненскій області, довідки №1559 від 16.05.2018 року, характеристики №1798 від 24.05.2018 року, виданих Білогірською селищною радою Білогірського району, вбачається, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувалася, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , за місцем проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони.

Вислухавши думку прокурора, який клопотання підтримав частково та просив застосувати щодо ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, інших учасників кримінального провадження, які не заперечували проти часткового задоволення клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання про наявність фактичних та правових підстав для застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При цьому, суд бере до уваги, що з пояснень учасників та дослідженого судом епікризу з карти стаціонарного хворого №2943 вбачається, що ОСОБА_5 в період з 06.05.2018 року по 07.06.2018 року, після вчинення нею суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, перебувала на стаціонарному лікуванні в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №1 з клінічним діагнозом Шизофренія параноїдальної форми, епізотичний тип перебігу з наростаючим дефектом.

Однак, судом встановлено, що період лікування ОСОБА_5 (06.05.2018 року 07.06.2018 року) передував проведенню судово-психіатричної експертизи та стан здоров`я останньої, після проходження вказаного лікування, був врахований судово-психіатричним експертом при проведенні експертизи 02.07.2018 року, за висновками якої ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (висновок судово-психіатричного експерта №426 від 02.07.2018 року).

Водночас, згідно висновку судово-психіатричного експерта №130 від 07.03.2019 року, на даний час ОСОБА_5 потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.162 КК України в стані неосудності, а тому кримінальній відповідальності не підлягає, в той же час, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

З клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вбачається, що витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи (висновок експерта №1.3-189/18 від 30.05.2018 року) становлять 1716 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а тому вартість експертизи у даному кримінальному провадженню слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України. В судовому засіданні встановлено, що речові докази: сліди папілярних візерунків, які поміщенні у сейф-пакет експертної служби МВС України №4098251; дактилокарта на ім`я ОСОБА_5 , яка поміщена сейф-пакет експертної служби МВС України №4098252; окурки від цигарок Parliament, які поміщено у сейф-пакет експертної служби МВС України №0035595, які передано до кімнати зберігання речових доказів Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, слід знищити; сумки №1, №2, №3, в яких знаходилися особисті речі ОСОБА_5 , які передано на зберігання ОСОБА_5 , слід вважати таким, що повернуті законному володільцю.

Запобіжний захід в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 не обирався, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов в кримінальному провадженні заявлено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.19, 94 КК України, ст.503, 512, 516 КПК України, суд

ухвалив:

клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання.

Процесуальні витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи (висновок експерта №1.3-189/18 від 30.05.2018 року) в розмірі 1716 грн. віднести на рахунок держави.

Речові докази у справі:

1) сліди папілярних візерунків, які поміщенні у сейф-пакет експертної служби МВС України №4098251; дактилокарту на ім`я ОСОБА_5 , яка поміщена сейф-пакет експертної служби МВС України №4098252; окурки від цигарок Parliament, які поміщено у сейф-пакет експертної служби МВС України №0035595, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, після вступу ухвали в законну силу, знищити;

2) сумку №1 сірого кольору, в якій знаходилися: дві пари взуття (тапочки білого кольору та туфлі червоного кольору, 39 розміру); дві пари колгот чорного кольору; резинка для волосся помаранчевого кольору; коробка від мобільного телефону марки HUAWEI Y5II, червоного кольору; пакет білого кольору із косметикою; пакет червоного кольору (порожній); сумочка золотистого кольору (порожня); металеві ножиці; флакон засобу для зняття лаку (50 мл); вологі серветки марки Нежность; гребінець зеленого кольору; банківська карта для виплат ПриватБанк № НОМЕР_1 ; пачка сигарет Lifa із чотирма сигаретами, яка опечатана биркою з відтиском печатки 202 Острозького ВП;

сумку №2 чорно-білого кольору, в якій знаходилися: один флакон мусу для волосся; один флакон лаку для волосся; один флакон спрею для тіла; пакет синього кольору із двома бритвами марки Gillette; кофта білого кольору; сорочка білого кольору; шарф рожевого кольору; шарф бордово-червоного кольору; плаття рожевого кольору; халат рожевого кольору; плаття білого кольору; рушник зеленого кольору; шкарпетки рожевого кольору; бюстгальтер чорного кольору; туніка чорного кольору, яка опечатана биркою з відтиском печатки 202 Острозького ВП;

сумку №3, в якій знаходилися: сонцезахисні окуляри коричневого кольору; мобільний телефон HUAWEI Y5II; кабель живлення до мобільного телефону чорного кольору; шість баночок із лаком для нігтів; туш для очей в кількості 6 штук; одна коробка тіней для очей; накладні вії у білому футлярі; тюбик зубної пасти Aquafresh; зубна щітка марки Bonat; один флакон одеколону Acoua di Cloa; два дезодоранти Dave, Rexona; одна баночка із паєтками; губна помада Enita; тіні для брів; пластинка таблеток Азапін; картка медична на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_3 ; папка із особистою медичною книжкою та додатками до неї, вважати повернутими ОСОБА_5 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1