ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1011/19 Справа № 204/4589/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000869, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Крім того, суд зарахував обвинуваченій до покарання строк її попереднього ув`язнення, вирішив питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та визначив долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за таких обставин.
Обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 30.04.2017 року близько 12.00 години, знаходилась разом з раніше їй знайомим потерпілім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на прибудинковій території поблизу квартири АДРЕСА_1 , де між ними виникла сварка на побутовому ґрунті. В ході вказаної сварки потерпілий ОСОБА_10 направився до квартири та повернувся на прибудинкову територію з пістолетом, який згідно висновку балістичної експертизи № 26/3.1-444 від 02.06.2017 року, є револьвером моделі «PROFI 3.0"», № НОМЕР_1 , калібру 4 мм (Флобер), та який до категорії вогнепальної зброї не належить, та став утримувати його в руці. В ході продовження раніше виниклої сварки, ОСОБА_7 вихопила вищевказаний пістолет з руки потерпілого ОСОБА_10 , та в подальшому реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме потерпілому ОСОБА_10 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, з метою доведення свого злочинного умислу, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, здійснила не менше одного пострілу в область грудної клітини, не менше одного пострілу в область черева та не менше трьох пострілів в область лівої нижньої кінцівки потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді:
- проникаючої вогнепальної рани №1 на передній поверхні грудної клітини зліва на відстані 120 см від підошовної поверхні стоп та 4 см вліво від середньо-умовної лінії тіла, від якої іде раньовий канал, який іде спереду назад, дещо знизу вгору, та зліва направо, пошкоджуючи шкіру, міжреберні м`язи, серцеву сорочку, легеневий ствол, стінку аорти та закінчується в її порожнині, довжина раньового каналу 3-5см. Вказане тілесне ушкодження перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та є ТЯЖКИМ тілесним ушкодженням за ознаками небезпеки для життя;
- проникаючої вогнепальної рани №2 на череві зліва на відстані 120 см від підошовної поверхні стоп та 1,5см вліво від середньо-умовної лінії, від якої відходить раньовий канал, який іде спереду назад, пошкоджуючи передню черевну стінку, петлю тонкого кишківника наскрізь та закінчується в брижі кишківника. Вказане тілесне ушкодження є ТЯЖКИМ тілесним ушкодженням за ознаками небезпеки для життя;
- вогнепальної рани №3 на передній поверхні лівої нижньої кінцівки у проекції колінного суглобу, раньовий канал іде спереду назад, зліва направо через зв`язку надколінника та закінчується в меніску справа. Вказане тілесне ушкодження відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження;
- вогнепальної рани №4 в нижній третині лівого стегна , від якої відходить раньовий канал, що іде спереду назад зліва направо, та закінчується в області внутрішнього мищелку стегнової кістки. Вказане тілесне ушкодження відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження;
- проникаючої вогнепальної рани №5 в нижній третині стегна , від якої відходить раньовий канал, іде спереду назад дещо знизу вгору, та закінчується в м`язах по задній поверхні стегна Вказане тілесне ушкодження відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження.
Внаслідок умисного спричинення потерпілому ОСОБА_10 проникаючого вогнепального поранення грудної клітини з ушкодженням серця (магістральних судин), яке ускладнилось тампонадою серця кров`ю, останній через кілька годин після спричинення йому вказаного ушкодження помер на місці вчинення кримінального правопорушення, тобто настала смерть потерпілого ОСОБА_10 .
В апеляційні скарзі прокурор просить вирок змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення та зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 05 травня 2017 року по 03 серпня 2017 року, та з 16 жовтня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначив, що суд не врахував постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, якою визначено порядок зарахування строку попереднього ув`язнення особам, які вчинили злочин на час дії ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ. Прокурор вказує, що ОСОБА_7 в період з 05 травня 2017 року по 03 серпня 2017 року, та з 16 жовтня 2018 року було затримано і на день винесення вироку 12 грудня 2018 року вона трималася під вартою, тобто строк її попереднього ув`язнення триває.
В зміненій апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просить вирок змінити, перекваліфікувати її дії на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити покарання у межах санкції, передбаченої цією статтею.
Свої вимоги захисник обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.
Так, на переконання адвоката, суд не надав належної оцінки обставинам провадження, які є вирішальними для правильного визначення кваліфікації дій обвинуваченої. Захисник вказує на те, що поза увагою суду залишись показання ОСОБА_7 , яка зазначила, що не мала умислу завдати смерть потерпілому, а хотіла завдати фізичного болю та діяла виключно з метою припинення його злочинних посягань. Посилання суду на те, що обвинувачена не надала допомоги потерпілому з метою відвернення наслідків своїх дій, оскільки скасувала перший виклик швидкої, з позиції захисника не підтверджується належними доказами. Адвокат зауважує, що в матеріалах провадження міститься висновок експерта, яким встановлено, що смерть потерпілого настала через кілька годин після завдання тілесних ушкоджень та після їх спричинення він міг здійснювати самостійні дії в проміжок часу до втрати свідомості, а отже твердження суду про усвідомлення обвинуваченою невідворотності наслідків свої їх дій та ненадання допомоги є суперечливими, як і висновки суду про втрату свідомості потерпілим після здійснення пострілів. При цьому, поза увагою суду залишилось й те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому не можна ставити під сумнів показання обвинуваченої, що вона не здогадувалась про те, що потерпілий втратив свідомість саме внаслідок перебування у цьому стані.
Поряд із цим, суд не врахував ті обставини, що пістолет, з якого було здійснено постріли, не є вогнепальною зброєю, про що ОСОБА_7 було відомо, оскільки він є вільним для продажу та придбавався разом з потерпілим, а отже вона не могла передбачити можливість завдання смерті особі в разі його використання.
Окрім того, суд не оцінив характер дій обвинуваченої, яка з 5 пострілів здійснила лише один у грудну клітину, хоча мала реальну можливість влучення в інші життєво важливі органи, навіть тоді, коли потерпілий був без свідомості. Захисник зазначає, що не встановивши ознак необережного вбивства, суд безпідставно посилався на на те, що будь-яка зброя, де куля вилітає з великою кінетичною енергією, є особливо небезпечним знаряддям, оскільки експертом визначено, що револьвер до вогнепальної зброї не відноситься.
Наведені обставини у своїй сукупності, з позиції адвоката, виключають наявність умислу. Захисник зазначає, що поза розумним сумнівом не доведено, що у момент вчинення злочину життю та здоров`ю ОСОБА_7 загрожувала небезпека, а тому дії обвинуваченої були направлені на припинення злочину шляхом завдання потерпілому тілесних ушкоджень, які не могли за всіма відомими обвинуваченій обставинами спричинити смерть особі.
Заслухавши суддю - доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи та вимоги зміненої апеляційної скарги та проти скарги прокурора не заперечували; прокурора, який підтримав вимоги скарги прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в скаргах і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої щодо необґрунтованості, невмотивованості та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження з вимогою зміни вироку в частині перекваліфікації злочину з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, колегія суддів, вважає безпідставними і необґрунтованими.
Відповідно до положень статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у статті 91 КПК України обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Чинне законодавство визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
Так, досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази у їх сукупності та взаємозв`язку беззаперечно вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні нею інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Твердження в скарзі сторони захисту, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 повинні кваліфікуватися за ч.1 ст. 119 КК України з посиланням на те, що у обвинуваченої не було умислу на вбивство потерпілого, а вона хотіла лише завдати йому фізичного болю з метою припинення злочинних посягань потерпілого відносно її здоров`я є безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими судом доказами в їх сукупності і встановленими ним обставинами.
Перевіряючи вказані доводи, апеляційний суд встановив, що згідно вироку і матеріалів провадження, обвинувачена неодноразово у суді першої інстанції змінювала свою позицію щодо своєї винуватості і дійсних її суб`єктивних намірів.
Проте, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи сторони захисту з цього питання.
Суд на підставі об`єктивно з`ясованих усіх обставин справи у їх сукупності, враховуючи знаряддя злочину (пістолет, калібру 4 мм), кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винної і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, дійшов висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки він в повній мірі відповідає обставинам кримінального провадження.
За встановлених судом першої інстанції обставин, а саме те, що в ході сварки з потерпілим ОСОБА_7 здійснила постріли в життєво важливі органи - в грудну клітину та в область черева не менше трьох пострілів, що підтверджено й протоколом слідчого експерименту за участю обвинуваченої. За дослідженими висновком судово-медичної експертизи № 230/НЕ/41 від 18.07.2017, виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження за механізмом спричинення могли виникнути при обставинах, на які вказує ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту, тобто при пострілах з вогнепальної зброї (пістолету). За протоколом слідчого експерименту від 05.05.2017 за участю свідка ОСОБА_11 , останній показував та розповідав про обставини скоєння злочину, а саме вказував, що бачив як поблизу будинку стояла ОСОБА_7 , утримуючи в лівій руці пістолет, а потерпілий ОСОБА_10 знаходився у дворі будинку на підлозі у положенні лежачи на спині, пульс у нього був відсутній, ознак життя не подавав. Свідок з переляку забрав у ОСОБА_7 пістолет та викинув за гаражі, який відповідно до протоколу огляду від 04.05.2017 був виявлений та вилучений, та за висновком експерта №23/3.1-444 від 02.06.2017 є револьвером моделі «PROFI 3.0», № НОМЕР_1 , калібру 4 мм (Флобер), до категорії вогнепальної зброї не належить, призначений для тренувальної стрільби поза спеціальними приміщеннями і майданчиками (тирами, стрільбищами).
Окрім того, на вказаному револьвері, за висновком експерта №27/4.6/809 від 10.07.2017, виявлені сліди пальців як свідка ОСОБА_11 так і обвинуваченої ОСОБА_7 , що узгоджується з їх показами як окремо так і разом.
Із дослідженого судом першої інстанції лікарського свідоцтва про смерть №230/НЕ від 01 травня 2017 року, встановлено що причиною смерті ОСОБА_10 , є тампонада серця кров`ю, ушкодження серця, проникаюче вогнепальне поранення грудної клітини та за висновком експерта № 230/НЕ від 01.06.2017 року, в смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого вогнепального поранення грудної клітини з ушкодженням серця (магістральних судин), яке ускладнилось тампонадою серця кров`ю, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа та даними медико криміналістичного дослідження.
Встановленні судом вказані обставини фактично не оспорюються і не спростовуються самою обвинуваченою, яка ці обставин не заперечує, а наполягає тільки на відсутності у неї умислу на вбивство.
Проте, враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , те, що потерпілий отримав кулеві поранення у грудну клітку з ушкодженням серця так проникаюче поранення черевної порожнини з силою достатньою для виникнення вогнепальних поранень. А саме: ушкодженням серця (магістральних судин), що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 та є тяжким тілесним ушкодженням за ознаками небезпеки для життя, та проникаюче вогнепальне поранення черевної порожнини, з наскрізним ушкодженням тонкого кишківника, є тяжким тілесним ушкодженням за ознаками небезпеки для життя.
ОКрім того, обвинувачена завдала поранення потерпілому лівої нижньої кінцівки, вогнепальної рани в нижній третині лівого стегна та в нижній третині стегна, що нею не заперечується. Усі тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних поранень виникли прижиттєво за декілька годин до настання смерті при пострілах з ручної вогнепальної зброї.
За таких обставин посилання захисника в скарзі тільки на сам факт того, що за висновком експертна вилучений револьвер моделі «PROFI 3.0», № НОМЕР_1 , калібру 4 мм (Флобер), до категорії вогнепальної зброї не належить, не свідчить про неможливість здійснення з нього пострілів, які призвели до вказаних поранень потерпілого, які відносяться до категорії вогнепальних поранень.
З`ясовані судом першої інстанції обставини, враховуючи знаряддя злочину - пістолет, локалізацію поранень потерпілого, поведінку обвинуваченої і потерпілого, що передувала події, їх стосунки та поведінку обвинуваченої після події, об`єктивно вказують на те, що саме настання смерті потерпілого охоплювався умислом обвинуваченої ОСОБА_7 .
Вирішуючи питання про спрямованість умислу обвинуваченої, суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, у тому числі зазначених вище, зокрема суд врахував спосіб, знаряддя злочину, кількість характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, суб`єктивне ставлення обвинуваченої до наслідків своїх дій. Отже, виходячи із сукупності і їх взаємозв`язку усіх обставин вчинених злочинів, досліджених доказів, у тому числі і факт того, що обвинувачена розуміючи невідворотність настання смерті потерпілого, не вжила жодних заходів для своєчасного надання медичної допомоги останньому, маючи для цього реальну можливість, оскільки після втрати потерпілим свідомості вона викликавши швидку допомогу скасувала її виклик, і усвідомлюючи, що смерть потерпілого може настати чекала ще 1,5 години. Здійснюючи неодноразові постріли із пістолету в життєво важливі органи груди, порожнину черева, обвинувачена усвідомлювала та передбачала ( не могла не передбачати), що внаслідок таких пострілів із пістолету може настати смерть потерпілого, а подальші її дії свідчать про те, що умисел обвинуваченої був спрямований саме на умисне позбавлення життя потерпілого.
Доводи захисника, що обвинувачена не мала умислу на вбивство, та здійснювала самооборону від нападу потерпілого, не здогадувалась, що потерпілий втратив свідомість через заподіяні нею тілесні ушкодження, а не через алкогольну інтоксикацію з посиланням, що потерпілий після отримання поранень міг рухатися, та револьвер із якого нею зроблені постріли не є бойовою зброєю є неспроможними.
Цей револьвер хоча і не відноситься до категорії вогнепальної зброї, проте він призначений для тренувальної стрільби поза спеціальними приміщеннями і майданчиками і обвинувачена як в момент здійснення з нього пострілів так і до того, враховуючи обставини вчинення злочину, не могла не усвідомлювати, що постріли в людину з даного пістолету є небезпечними для життя.
За вказаним вище дослідженим судом першої інстанції висновком експерта від 01.06.2017, після спричинення зазначених ушкоджень смерть настала через кілька годин. Виявлені вогнепальні вхідні рани кожна окремо заподіяні компактним (поодиноким) снарядом (кулею), який мав значну кінетичну енергію, володів пробивною дією і в складі якого (або, можливо, на поверхні якого) мались сполуки свиню, сурми, міді та заліза, і мав поперечний розмір, що наближається до розмірів осадження ушкоджень (близько 4-5 мм без урахуванням скорочувальних властивостей шкіри).
Отже, твердження обвинуваченої, на які посилається захисник в скарзі, що вона не здогадувалася про те, що цей пістолет може спричинити смерть людині, так як він є тренувальним є такими, що не узгоджується і не відповідає об`єктивно фактичним обставинам кримінального провадження.
За цим же висновком, тілесні ушкодження, які б свідчили про боротьбу та самооборону, не виявлено, що спростовує доводи сторони захисника про здійснення обвинуваченою самооборони, оскільки проявів боротьби не виявлено між нею та потерпілим.
Наявність виявлених тілесних ушкоджень на тілі обвинуваченої за експертним висновком від 06.05.2017 року у вигляді синців на правій верхній та обох нижніх кінцівках, які відносяться за своїм характером до легких тілесних ушкоджень, на які посилається захисник в апеляції за своїм характером і локалізацією не є переконливими і достатнім для встановлення факту нападу з боку потерпілого на обвинувачену та здійснення нею захисту свого життя чи здоров`я. Окрім того, локалізація і механізм спричинення вказаних тілесних ушкоджень обвинуваченої суперечить її показам, де вона стверджувала також, що потерпілий хапав її за горло і намагався душити.
За встановленими судом першої інстанції обставин злочину, відсутні докази, які б свідчили про реальну наявність погроз життю чи здоров`ю обвинуваченій з боку потерпілого.
Перевіряючи доводи захисника в апеляції щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи стосовно того, що обвинувачена не вжила жодних заходів для своєчасного надання медичної допомоги, хоча мала таку можливість, посилаючись на покази обвинуваченої ОСОБА_7 , яка заперечувала свою обізнаність в тяжкості причинених нею тілесних ушкоджень потерпілому та їх наслідків та на свідка ОСОБА_12 , працюючого фельдшером, який за ствердженнями захисника пояснював, що не бачив слідів крові та видимих пошкоджень на трупі чоловіка, колегія суддів, вважає також необґрунтованими.
Зазначені доводи сторони захисту також ретельно перевірялися судом першої інстанції, який у сукупності і взаємозв`язку з іншими дослідженими доказами, дійшов обґрунтованого висновку із якого слідує, що обвинувачена мала можливість і могла своєчасно викликати швидку медичну допомогу або звернутися до сторонніх осіб за допомогою для потерпілого проте навмисно цього не зробила.
Такий висновок суду є об`єктивним і в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджується у сукупності з іншими доказами, дослідженими у суді першої інстанції, зокрема листом та картками викликів швидкої допомоги КЗ Обласного центра екстреної медичної допомоги та медицини катастроф ДОР, де зафіксовано в день події, в межах встановленого приблизно часу спричинення обвинуваченою потерпілому поранень та його смерті, виклик об 11:07:36 за адресою місця події та об 11:09:58 його скасування і далі повторний виклик за цією ж адресою вже надійшов тільки через півтори години о 13:23:09.
Також згідно протоколу слідчого експерименту від 05.05.2017, на який апеляційний суд вище звертав увагу, проведений за участю свідка ОСОБА_11 , де останній вказував, що ОСОБА_7 тримала пістолет у лівій руці, а потерпілий ОСОБА_13 вже не подавав ознак життя.
Само по собі, не виявлення свідком ОСОБА_12 видимих пошкоджень на тілі трупа потерпілого, як на це вказує захисник, не свідчить про відсутність в обвинуваченої усвідомлення суспільно небезпечного характеру своїх дій, і її непередбаченість суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, оскільки у сукупності з усіма обставинами вчинення злочину, зокрема активні її дії, здійснення декількох пострілів в життєво важливі органи, наявність об`єктивної реальності небезпеки для життя потерпілого, усвідомлення обвинуваченою, що вона застосовує такий спосіб, який реально створює небезпеку для потерпілого, невжиття нею досить тривалий час заходів для надання допомоги потерпілому, дають достатні об`єктивні підстави для визначення, що настання смерті потерпілого охоплювався умислом обвинуваченої ОСОБА_7 .
За показами обвинуваченої ОСОБА_7 , хоча вона і не бажала смерті потерпілому, як на це вказує її захисник, проте обставини вчинення злочину свідчать що обвинувачена передбачала, що здійснюючи неодноразові постріли з пістолету, цілячись впритул, при цьому прямо в важливі органи груди та черевну порожнину, свідомо допускала настання таких наслідків смерть потерпілого.
За наведених вище обставин твердження захисника, що дії обвинуваченої слід кваліфікувати за ч.1 ст. 119 КК України, оскільки обвинувачена не мала умислу на вбивство і не бажала смерті потерпілого є безпідставним.
Слід зазначити, що специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні. За позицією Верховного Суду України, викладеної в справі №5-4кс15, воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненість або злочинної недбалості.
Ці доводи також ретельно перевірялися судом, який виходячи із сукупності всіх обставин вчинення діяння, дійшов висновку, що обвинувачена усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажала їх настання, тобто мала умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 на ґрунті виниклої між нею та потерпілим сварки, вчинила всі можливі та необхідні дії для реалізації свого наміру, умисно завдавши тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_10 .
Отже, судом першої інстанції в сукупності враховано, спосіб, знаряддя злочину-пістолет, кількість, характер і локалізацію поранень, те, що обвинувачена здійснила декілька влучних п`ять пострілів із них в особливо життєво важливі органи груди, з ушкодженням серця, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_10 , поранення в черевну порожнину, ушкодження тонкого кишківника, що є також тяжким тілесним ушкодженням за ознаками небезпеки для життя та інші тілесні ушкодження спричинені потерпілому. Також враховуючи, поведінку обвинуваченої та потерпілого, що передувала події, їх стосунки, та її поведінка після спричинення потерпілому поранень, дають достатні підстави для зазначеного вище висновку суду.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки він об`єктивно і в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та повністю узгоджується і відповідає позиції Верховного Суду України в справі №5-11кс14, відповідно до яких, вирішуючи питання про умисел необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчинення діяння та враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Отже, висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за яке її засуджено, при обставинах викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження і ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні в повному обсязі усіх доказах в їх сукупності і взаємозв`язку, які не викликають сумнів щодо їх належності, достовірності та допустимості.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про вчинення ОСОБА_7 зазначеного злочину та правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.115 КК України.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину судом першої інстанції, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів під час перевірки вироку не виявлено.
Судом першої інстанції зроблені висновки доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 в скоєнні нею інкримінованого їй злочину з дотримання стандарту доказування поза розумним сумнівом, правова позиція якого викладена в рішеннях Європейського Суду з прав людини ( справа Маттоція проти Італії від 25.07.2000, справа Ірландія проти Сполученого Королівства від 18.01.1978) та постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, провадження №51-597км17.
Отже, враховуючи все вищенаведене, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченої на ч.1 ст. 119 КК України з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисника.
Разом з тим, довод апеляційної скарги прокурора про внесення змін до вироку та зарахування обвинуваченій ОСОБА_7 в строк покарання строк її попереднього ув`язнення із розрахунку день за два, є такими, що підлягають задоволенню.
Так за вироком, обвинуваченій ОСОБА_7 , на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 05 травня 2017 року по 03 серпня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Проте, з 16.10.2018 до обвинуваченої ОСОБА_7 , за ухвалою цього ж суду цієї ж дати, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який триває до цього моменту.
За вказаною нормою закону ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року), у строк попереднього ув`язнення включається також строк перебування особи яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Враховуючи правову позиції Верховного Суду, викладену в їх постанові від 29 серпня 2018 року (провадження №13-31кс18), обвинуваченій ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року) підлягає зарахуванню весь строк її попереднього ув`язнення з моменту її затримання в строк відбуття покарання до набрання вироку законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тому колегія суддів, вважає необхідним внести відповідні зміни до вироку, та зарахувати обвинуваченій в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 05 травня 2017 року по 03 серпня 2017 року включно, а також з 16 жовтня 2018 року по 17 квітня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої та задоволення скарги прокурора, у зв`язку зміни вирок в частині зарахування обвинуваченій в строк покарання строк її попереднього ув`язнення з моменту її затримання по день набрання чинності вироку включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 - -задовольнити.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05 травня 2017 року по 03 серпня 2017 року включно, а також з 16 жовтня 2018 року по 17 квітня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4