справа №619/2528/18
провадження №1-кп/619/416/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному, до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000115 від 23.01.2018 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, громадянина України, освіта середня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.09.2017 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України,
за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває зазначене кримінальне провадження.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник обвинуваченого заявив клопотання про зімну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, в том у числі передбаченні п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, суд дійшов наступного висновку.
Згідно абз.2 ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст.177 КПК України. Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Частиною 1 ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч.2 ст.183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою обрано ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 06.04.2018, строк якого продовжувався ухвалами Дергачівського районного суду Харківської області, останній спливає 23 листопада 2018 року.
Відповідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко встановити наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Прокурором не надано суду чітких визначень як законодавчих підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи ОСОБА_5 та інших обставин (ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України).
Суд вважає, що обмеження розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111112 рішення від 01 березня 2007 року; п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Оцінивши в сукупності всі обставини, на які посилалися сторони кримінального провадження, у тому числі відповідно до ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину; довідку-інформацію від 26.09.2018 №1975/02-19 згідно якої ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, крім того за останнім місцем роботи згідно наданої характеристики зарекомендував себе з позитивної сторони, як вбачається з медичних довідок про стан здоров`я ОСОБА_5 перебував на лікуванні з діагнозом виразкова хвороба дванадцятиперстної кишки, його матір ОСОБА_6 є інвалідом третьої групи з онкологічного захворювання, крім того має на утриманні бабусю, ОСОБА_7 , та дідуся, ОСОБА_8 похилого віку.
В зв`язку з вказаним, суд дійшов до висновку про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня.
Суд вважає, що сторона захисту довела наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки зазначені стороною захисту обставини свідчать про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а вказані дані обґрунтовують ці обставини.
Відповідно до ч.2 ст.196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Згідно ч.5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.
Відповідно до ч.6 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.
Згідно п.2 ч.3 ст.202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
Керуючись ст.ст. 178, 179, 194, 196, 201, 202, 331, 350, 372, 392 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)» змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня.
Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти в залі судового засідання та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати такі обов`язки:
- не відлучатися із міста Харкова без дозволу прокурора;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання начальнику Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області.
Дергачівський ВП ГУНП в Харківській області повинен негайно поставити на облік ОСОБА_5 , та повідомити про це суд.
Працівники Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області з метою контролю за поведінкою обвинуваченого мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому ОСОБА_5 негайно після її оголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 10.01.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1