Провадження №1-кп/127/982/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2018 р. за №0000130 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України,-
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 16.05.2017 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на строкову військову службу та направлений проходити строкову військову службу до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де 16.05.2017 року солдата ОСОБА_3 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №27 о/с зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого кулеметника бронеавтомобіля роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 . 19.07.2017 року, проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 в добровільному порядку підписав контракт про проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . В подальшому, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 182 від 19.07.2017 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого кулеметника бронеавтомобіля роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .
17.03.2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
Відповідно до ст. ст. 200, 363 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 встановлено розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 , в якому визначено, що о 08 год. 45 хв. у рядового та сержантського складу контрактної служби починається ранковий огляд та о 18 год. 00 хв. завершується робочий день.
ОСОБА_3 в середині липня 2018 року, під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин вирішив тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 135 від 05.06.2018 року солдату ОСОБА_3 надано основну щорічну відпустку за 2017 рік, з якої він мав повернутися 16 липня 2018 року. Однак, солдат ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 з відпустки і виконувати обов`язки військової служби, у визначений розпорядком дня час о 08 год. 45 хв. 16.07.2018 року в порушення нормативно-правових актів, умисно, без дозволу командування та поважних причин, на військову службу вчасно з відпустки не з`явився і до виконання обов`язків згідно займаної посади не приступив. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_3 в період з 16.07.2018 по 20.09.2018, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно, постійно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 та проводив час за місцем свого проживання на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини НОМЕР_1 , в медичні установи не звертався, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 20.09.2018 року 12 год. 30 хв., коли був затриманий у приміщенні військової прокуратури Вінницького гарнізону. Таким чином, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді старшого кулеметника бронеавтомобіля роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у визначений розпорядком дня час о 08 год. 45 хв. 16.07.2018 року, умисно, без дозволу командування частини НОМЕР_1 та поважних причин, маючи об`єктивну можливість для своєчасного прибуття з відпустки до місця проходження військової служби - військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на службу не з`явився та до 20.09.2018 року, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно постійно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 , провівши час на власний розсуд за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав та показав, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Крім того пояснив, що мав повернутися з відпустки до військової частини 16 липня 2018 року. Однак, до військової частини з відпустки вчасно не прибув, оскільки залишився за місцем свого проживання разом з жінкою та малолітньою дитиною, так як дитина захворіла та перебувала на лікуванні. До військової частини повернувся 20.09.2018 року. На даний час продовжує військову службу за контрактом, зробив для себе належні висновки та має бажання надалі продовжувати військову службу. У вчиненому щиро кається, просить його суворо не карати, надати шанс на виправлення. Завіряє суд, що подібне більше не повториться.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 Кримінального кодексуУкраїни є тяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, брав участь в антитерористичній операції, на даний час є військовослужбовцем за контрактом, неодружений, однак перебуває в незареєстрованому шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, за місцем служби характеризується задовільно.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує молодий вік обвинуваченого, його відношення до своїх дій, а саме те, що у вчиненому він щиро кається, завіряє суд, що подібне більше не повториться. Суд також враховує, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває.
Обставинами, які, згідно статті 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Крім того, відповідно до положень частини 2 статті 66 Кримінального кодексуУкраїни, при призначенні покарання суд визнає такими, що його пом`якшують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, а саме, вчинення злочину вперше, те, що обвинувачений брав участь в антитерористичній операції, має на утриманні малолітню дитину.
Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексуУкраїни, обтяжують покарання судом не встановлено.
Суд зазначає, що відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Частиною 1 статті 69 Кримінального кодексу України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Вирішуючи питання про наявність достатніх підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень частини 1 статті 69 Кримінального кодексу України, суд, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання, враховує тяжкість вчиного злочину, який відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, котрий вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, те, що обвинувачений брав участь в антитерористичній операції, має на утриманні малолітню дитину. При цьому суд враховує відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Суд також зважає на конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме, що вчинений обвинуваченим злочин не призвів до тяжких наслідків.
Зазначені обставини, на думку суду, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та свідчать про усвідомлення обвинуваченим вчиненого ним злочину, намір усунути його наслідки та щире розкаяння.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування до обвинуваченого положень частини 1 статті 69 Кримінального кодексу України та вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України та призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту в межах, встановлених для такого виду покарання в Загальній частині Кримінального кодексу України.
Таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів. Суд не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання.
При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Кримінального кодексу України покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Військовослужбовці відбувають арешт на гауптвахті.

Крім того, суд зазначає, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2018 року до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби до 19 листопада 2018 року.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, суд вважає, потреби у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби до набрання вироком законної сили не має, а тому запобіжний захід слід скасувати.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.
Керуючись статтями 50, 65-67, 69 Кримінального кодексу України, статтями 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням частини 1 статті 69 Кримінального кодексу України у виді арешту на строк 2 (два) місяці.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, застосований до обвинуваченого, - скасувати

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ