Справа №718/1498/16-к
Провадження №1-в/718/60/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАНИ

16.11.2018 року

Кіцманський районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2
з участю: прокурора - ОСОБА_3

представника сектору з питань пробації ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, засудженого вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.10.2016 року ч.2 ст.310 КК України на три роки позбавлення волі з випробуванням строком на два роки, -

ВСТАНОВИВ:

Представник сектору з питань пробації звернувся до суду з поданням про звільнення ОСОБА_5 , засудженого вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.10.2016 року ч.2 ст.310 КК України на три роки позбавлення волі з випробуванням строком на два роки, від відбування призначеного покарання по закінченню строку випробування, вказуючи також, що протягом іспитового строку засуджений за межі України не виїжджав, місця проживання не змінював, чотири рази притягався до адміністративної відповідальності, порушував порядок реєстрації уповноваженим органом з питань пробації. Матеріали особової справи 26.01.2018р., 07.08.2018р., 10.10.2018р. направлялись до суду про скасування звільнення від відбування покарання, ухвалами Кіцманського районного суду від 26.02.2018р., 17.08.2018р., 19.10.2018р. у задоволенні подання було відмовлено.

В судовому засіданні представник сектору з питань пробації підтримав внесене подання.

Прокурор заперечував проти задоволення подання з тих підстав, що до ЄРДР 18.10.2018 року та 25.10.2018 року внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України і ОСОБА_5 08.11.2018 року та 13.11.2018 року повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Зазначене свідчить про порушення ОСОБА_5 умов звільнення від покарання з випробуванням.

Заслухавши представника сектору з питань пробації, засудженого, прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.10.2016 року затверджено угоду від 28 липня 2016 року про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 310 КК України та призначено узгоджену міру покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Зобов`язано не виїжджати на постійне проживання за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Ухвалами Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13.02.2018р., 17.08.2018р., 19.10.2018р. у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_5 , засудженого вироком від 24.10.2016 року ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України відмовлено.

Зі змісту ч.3 ст.75, ч.1 ст.78 КК України випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.17 КПК України вважається невинуватою.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, ? відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч.1 ст.19 Закону України від 29.06.2014р. № 1906-ІУ «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України.

Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

Згідно з п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.

Аналогічна норма міститься й у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У цьому аспекті правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Відмова суду у задоволенні подання щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, затримання чи обрання міри запобіжного заходу тощо, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27.10.1999р. у справі № 1-15/99).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22.04.2010р. у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.

Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України» та «Грабчук проти України».

З огляду на наведене, а також враховуючи, що положення ч.3 ст.75, ч.1 ст.78 КК України, ч.2 ст.165 КВК України мають імперативний (зобов`язуючий) характер, представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку має звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання, а суд, відповідно, ухвалити рішення про таке звільнення, якщо він протягом цього строку виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину (скоєння нового злочину та вина засудженого, як вже зазначалося, мають бути встановлені обвинувальним вироком суду).

Наведене узгоджується з практикою судової палати у кримінальних справах ВССУ. Так, в ухвалі від 11.10.2012р. у справі № 5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних правах ВССУ зазначила, що «в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким визнано винною та засуджено особу за вчинення злочину, передбаченого ст.128 КК, про що вказує прокурор у своїй касаційній скарзі, а тому його доводи про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон при звільненні особи від покарання, є безпідставними та свого підтвердження не знайшли».

Враховуючи, що ОСОБА_5 під час іспитового строку не вчинив нового злочину (обвинувальний вирок суду відсутній), суд приходить до висновку про доцільність його звільнення від відбування покарання, призначеного йому вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.10.2016 року покарання.

Керуючись ст.ст.75, 78 КК України, ст.165 КВК України, ст.ст.537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , від відбування призначеного вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.10.2016 року покарання у виді трьох років позбавлення волі по закінченню строку випробування.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд.

Суддя :