Справа № 309/2977/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.01.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів :

ОСОБА_1 , ( головуючої),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 , її законного представника - матері ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11 кп/ 4806/ 197/19 ( ЄРДР 04.08.2017 за №0000845) за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.3 ст. 185 КК України.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, учениця 11 класу вечірньої форми навчання Хустської СЗОШ І- ІІІ ступенів №1 ім. Августина Волошина, не судима,
визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання на три роки позбавлення волі.
На підставі ст. 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку в один рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, а саме:
1) періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 не обирався.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона у період з 25 березня по 25 липня 2017 року, умисно, з метою таємного викрадення чужого майна та подальшого його продажу для отримання прибутку, з території домогосподарства розташованого за адресою АДРЕСА_2 , тобто будівель сараю, будинку та літньої кухні з житловими приміщеннями, які належать громадянину ОСОБА_6 , особисто та за допомогою неповнолітніх ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запевнивши останніх, що має відповідний доступ до майна, так як воно належить її родичу та має дозвіл на розпорядження ним на власний розсуд, таємно проникала на дану територію домогосподарства та у зазначені приміщення, звідки особисто та за допомогою ОСОБА_12 викрадала майно, а також надавала дозвіл забирати та вивозити майно вищевказаним неповнолітнім самостійно, усвідомлюючи, що вчиняє крадіжку приладів та речей побуту та іншого майна.
Зокрема, ОСОБА_7 , викрала речі вжитку, що були у кристуванні, вартістю, визначеною згідно висновку експерта ТзОВ «Ріалті-О» від 30 серпня 2017 року, особисто: пилосос марки «Ракета» вартістю 300 гривень, а за допомогою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 : чотирикамфорну газову плиту марки «GRETA», виробництва 2008 року, вартістю 500 гривень; водонагрівача марки «ALPARI», моделі WH 106-15 FO, ємністю 100 літрів, виробництва 2009 року, вартістю 1000 гривень; витяжки вентиляційної кухонної марки «ELEYUS», виробництва 2008 року, вартістю 250 гривень; металеву трубу діаметром 4 сантиметри, довжиною 8 метрів, вартістю 400 гривень; цільно-металевий квадрат 2х3 сантиметри, довжиною 7 метрів, вартістю 385 гривень, металобрухт на суму 3000 гривень, та в подальшому викрадені речі здавала в якості металобрухту, кошти від реалізації розділяла та витрачала на власний розсуд.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 5835 гривень.
Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.3 ст. 185 КК України - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднана з проникненням у житло та інше приміщення.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати вирок Хустського районного суду та постановити новий, яким засудити ОСОБА_7 до реальної міри покарання. Таку вимогу обґрунтовує тим, що станом на час подання апеляційної скарги - 28.04.2018 йому не відшкодована шкода завдана діями обвинуваченої ОСОБА_7 , яку зобов`язалась відшкодувати її законний представник (мати). Вказує, що навіть намагання врегулювати дану ситуацію з боку винної особи та її представника немає, що свідчить про те, що її каяття в судовому засіданні не були щирими та носили лише формальний характер для уникнення реального покарання за вчинене кримінальне правопорушення.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_13 просить вирок залишити без зміни, обгрунтовуючи тим, що суд першої інстанції призначив обвинуваченій покарання з урахуванням ст. 50 КК України, пом`якшуючих обставин, і таке покарання відповідає тяжкості вчиненого особі обвинуваченої.
В запереченні на апеляційну скаргу захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_9 просять вирок залишити без змін. Вказує на те, що потерпілому відшкодовано частину завданих збитків, що було підтверджено потерпілим в судовому засіданні. Просить врахувати той факт, що у обвинуваченої відсутні кошти станом на теперішній час, та за першої можливості ОСОБА_7 бере на себе зобов`язання відшкодувати збитки та не відмовляється від виконання зобов`язання. Крім того вказує, що дана обставина не може бути підставою для скасування ухваленого вироку, оскільки потерпіла сторона має право заявити цивільний позов до обвинуваченої та стягнути залишок заборгованості за рішенням суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ потерпілого про підтримання апеляційної скарги, заперечення прокурора і захисника, обвинуваченої та її законного представника проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як видно з вироку, суд першої інстанції в порядку ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченої, яка повністю визнала свою вину, дослідив харакеризуючі дані про неповнолітню, врахував її ставлення до наслідків злочину - щире розкаяння, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди та дійшов до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання з випробуванням, оскільки виправлення засудженої за такого покарання можливе, водночас є необхідним і достатнім для попередження нових злочинів.
Між тим, потерпілий ОСОБА_6 ствердив апеляційному суду, що фактичні обставини кримінального правопорушення заперечував, вказуючи, що обвинувачена без участі дорослих не могла вчиняти крадіжки, тому вважає, що ні органом досудового розслідування, ні судом не було перевірено та з`ясовано цих обставин. Однак погодився на закінчення розгляду кримінального провадження, оскільки обвинувачена та її мати обіцяли відшкодувати заподіяну шкоду, однак цього не відбулось.
Оспорювання потерпілим фактичних обставин не давало суду підстав для недоцільності дослідження доказів.
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачена є неповнолітньою, а розгляд кримінального провадження щодо неповнолітньої особи відповідно до глави 38 розділу УІ ( ст.ст.484-502 ) КПК України передбачає особливий порядок кримінального провадження. Відповідно до ст. 485 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, окрім обставин, передбачених статтею 91 КПК України також з`ясовуються : повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього : його вік ( число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання неповнолітнього, наявність дорослих підбурювачів чи інших співучасників кримінального правопорушення, а також згідно ст. 487 КПК України з`ясувати умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого.
Відповідно до ст. 349 КПК України, після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Хоча суд роз`яснив учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України, однак не переконався, що зазначене положення закону їм було зрозуміле. Між тим, з огляду на те, що обвинувачена є неповноітньою, суд не повинен був приймати рішення про недоцільність дослідження доказів.
Оскільки суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, які полягали у недослідженні доказів, в той час як зобов`язаний був це зробити з повнотою, ухвалене рішення не можна визнати законним та вказує на те, що розгляд кримінального провадження проведений судом формально, однобічно, без дотримання вимог ст. 368 КПК України.
Також суд залишив поза увгою, що в обвинувальному акті вказано про співучасть у крадіжці неповнолітніх ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , однак відомостей про те, чи цим особам висувалось обвинувачення або щодо них наявні процесуальні рішення, немає. З реєстру до матеріалів обвинувального акту, убачається, що було запроваджено 5-ть кримінальних проваджень ( відомості внесені в ЄРДР за № 00845, 0000911, 0000917, 0000918, 0000923), а з самого обвинувального акту, що потерпілий ОСОБА_6 подавав заяви про вчинення кримінальних правопорушень 03.08.2017, 18.08.2017, 19.08.2017, 20.08.2017, 21.08.2017. Однак, обвинувачення не містить епізодності щодо конкретно викраденого майна потерпілого відповідно до поданої ним кожної заяви, дати, часу, способу та місця крадіжки. З цього слід дійти висновку про висунення неконкретного обвинувачення.
Між тим, домогосподарство потерпілого розташоване у селі Іза, а неповнолітня обвинувачена проживає у м. Хуст, відтак апеляційний суд вважає доводи потерпілого про крадіжку майна дорослими особами, небезпідставними.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив такі істотні порушення норм КПК України, які перешкодили йому ухвалити законний та обгрунтований вирок, тому на підставі п. 1-3 ч.1 ст. 409 та ч.1 ст. 412 КПК України він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.
Під час нового розгляду суду слід дотриматись порядку розгляду кримінального провадження, передбаченого главою ІУ КПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права наперед вирішувати питання про застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та його покарання, а тому порушене в апеляційній скарзі питання про м`якість призначеного покарання, не обговорює.
На підставі викладеного, апеляційна скарга поетрпілого підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд , -
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :