"17" квітня 2019 р. Справа № 363/1335/13-к
У Х В А Л А
Іменем України

17 квітня 2019 року суддя Вишгородський районний суд Київської області дослідивши заяву засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», -

встановив:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього вимог Закону України «Про амністію у 2016 році».

Дослідивши вказану заяву, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», виконання цього Закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про амністію у 2016 році», рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Частини 1 та 6 статті 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Отже, зі змісту Закону України «Про амністію у 2016 році», враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, вбачається, що питання застосування амністії під час виконання вироку має вирішуватися в порядку, передбаченому статті 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», тобто місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Крім того, таке твердження в тому числі випливає з приписів пункту 1 частини 2 статті 539 КПК України.

Відповідно до ст. 18 КВК України, місцем відбування покарання у вигляді позбавлення волі є виправна колонія. У свою чергу, відповідно до ув`язнення» слідчі ізолятори є установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

Згідно до приписів ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 18 КВК України, слідчі ізолятори віднесені до установ виконання покарань лише стосовно тих засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Виходячи зі змісту листа № Д-1965 від 21 березня 2019, ДУ «Київський слідчий ізолятор», та з урахуванням вищевказаних законодавчих норм, зазначена установа не є місцем відбування покарання для засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він не залишений для виконання робіт з господарського обслуговування.

Таким чином, Вишгородський районний суд Київської області не наділений процесуальними повноваженнями розглядати вищевказану заяву, у зв`язку з чим воно підлягає поверненню засудженому для звернення до суду за місцем реального відбування покарання засудженим.

Керуючись ст. 86 КК України, ч. 6 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, ст.ст. 10, 11 Закону України «Про амністію у 2016 році», -

ухвалив:
Клопотання засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення останнього від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» - повернути заявнику для звернення до належного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2