Ухвала
іменем України
8 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 754/1181/18
провадження № 51-972ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 5 грудня 2018 року,
встановив:
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2018 року

до ОСОБА_5 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинено суспільно небезпечне діяння, передбачене ч 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК. Так, 23 листопада 2017 року о 07:56 знаходячись на загальному сходовому майданчику перед ліфтами п`ятнадцятого поверху другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_6 три удари молотком в голову та один удар молотком в тулуб. Захищаючись ОСОБА_6 вибив молоток з рук ОСОБА_5 . Продовжуючи свої дії, останній дістав ніж та завдав ОСОБА_7 не менше трьох ударів в грудну клітину, праву кисть та голову, заподіявши потерпілому колото-різані поранення непроникаючого характеру. Зустрівши активний опір потерпілого ОСОБА_5 був затриманий та переданий працівникам поліції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 грудня 2018 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2018 року без змін.

Не погодившись з постановленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями, захисник звернувся до суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 5 грудня 2018 року й призначити новий розгляд в суді першої інстанції. У касаційній скарзі захисник зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку захисника, дії Бункевича замість ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК. Також, захисник вказує, що суд безпідставно та необґрунтовано застосував до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Зі змісту оскарженого рішення суду апеляційної інстанції вбачається,

що розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів,

їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння ґрунтуються

на доказах, які були досліджені в ході судового розгляду, а саме: показаннях потерпілого ОСОБА_6 ; даних, що містяться у СDR-диску з камери відеоспостереження; даних, що містяться у протоколі огляду місця події

від 23 листопада 2017 року; даних, що містяться у висновках експертиз, проведених в ході досудового розслідування.

Апеляційним судом зазначено, що наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, будь-яких істотних розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, не встановлено.
На підставі наведеного, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду відповідно до якого з урахуванням травмуючих властивостей знарядь, застосованих ОСОБА_5 для нанесення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, спрямованості дій ОСОБА_5

на спричинення тілесних ушкоджень у життєво важливі частини тіла потерпілого, інтенсивності та цілеспрямованості нанесення цих ушкоджень, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення ОСОБА_5 дій, яким надано юридичну оцінку за ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК.
Що стосується доводів захисника про безпідставне та необґрунтоване застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом то колегія судів приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 94 КК залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства

і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування

в умовах суворого нагляду.
Зі змісту оскаржених судових рішень вбачається, що відповідно до висновку

судово-психіатричної експертизи № 19 від 23 січня 2018 року ОСОБА_5 у період вчинення суспільно небезпечного діяння виявляє ознаки «Шизофренії параноїчної, безпреривного перебігу». На момент вчинення діяння за своїм психічним станом

він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
На підставі наведеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав

для застосування до ОСОБА_5 примусового заходу медичного характеру іншого виду.
Доводи касаційної скарги захисника, аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та на них надано змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду в цілому відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що йдеться

у касаційній скарзі захисника, судом не встановлено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження в разі, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК з урахуванням того,

що з касаційної скарги та копії оскарженого судового рішення вбачається,

що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів дійшла до висновку, що захиснику необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 5 грудня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: