У Х В А Л А
Іменем України

18 січня 2019 року року колегія суддів Деснянського районного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві матеріали кримінального провадження №0004986, внесеного в Єдиний державний реєстр досудового розслідування 24.06.2018 року, по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Накалакеві Цхакаєвського р-ну, Грузії, грузина,

громадянина України, з вищою освітою, одруженого, фізична особа підприємець,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. п. 1,7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

08.01.2019 року з Апеляційного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004986 від 24.06.2018 р. за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України відносно ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено колегію суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

У підготовчому судовому засіданні головуючий суддя ОСОБА_1 заявила самовідвід в даному провадженні, посилаючись на те, що після проведення підготовчого судового засідання 23.11.2018 р. їй стало відомо, що члени її сім`ї особисто знайомі з обвинуваченим та перебували з ним в приятельських відносинах, до затримання останнього.

Прокурор та захісник в судовому засіданні розгляд заяви про самовідвід поклали на розсуд суду.
Заслухавши думку прокурора та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.
У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).
Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).
У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).
Відповідно до ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Положеннями п.4 ч.1 ст.75 КПК України встановлено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Частиною 1 статті 81 КПК України передбачено, що у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
Обставини, які зазначені у заяві про самовідвід, є обґрунтованими. Заява містить вмотивовані обставини, які можуть викликати у сторін сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.
Таким чином, з метою унеможливлення будь-яких сумнівів в об`єктивності рішень колегії суддів в складі судді ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заяви, а тому вона підлягає задоволенню.
Згідно ч.3 ст.82 КПК України, у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) одного чи кількох суддів із складу суду або всього складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведених суддів із заміною останніх іншими суддями або іншим складом суддів.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає за доцільне заявлений відвід задовольнити.
Керуючись ст.ст.35, 75 ч.1 п.4, 80-82, 369-372 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Задовольнити заяву про самовідвід судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0004986 від 24.06.2018 р. по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. п. 1,7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Справу передати до канцелярії суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи в порядку ст.35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2