Справа № 372/2613/18
Провадження № 1-кп-64/19
В И Р О К
іменем України

04 квітня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000791 від 08.05.2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Обухів Київської області, громадянина України, який має середню освіту, має на утриманні неповнолітню дитину, працює водієм ТОВ «ЛСДМ Транс», зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілій, при наступних обставинах.

06 травня 2017 року близько 11 години 55 хвилин, керуючи службовим технічно справним автомобілем «МАЗ 544008», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «KOGEL SN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався автодорогою Київ-Знам`янка в бік до м. Києва. Наближаючись до перехрестя доріг, що на 39 км. автодороги Київ-Знам`янка Н-01 та 36км+700м автодороги Київ-Обухів Р-01, що в с. Таценки Обухівського району Київської області, в порушення вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50» та вимог пункту 12.9 б) яким передбачено, що «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), рухався із швидкістю 95?107 км/год та в порушення вимог пункту 2.3 б) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та пункту 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, своєчасно не виконавши вимоги пункту 12.3 ПДР України, яким передбачено, що «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не вжив заходів для зупинки керованого ним транспортного засобу, у наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «OPEL ASTRA» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , яка рухаючись автодорогою Київ-Обухів Р-01, доїхавши до вище вказаного перехрестя, виконавши вимоги дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», зупинилася перед дорожньою розміткою 1.12. «Стоп лінія», після чого розпочала виїзд на перехрестя для виконання маневру вліво, для руху в бік м. Знам`янка.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до Обухівської ЦРЛ.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 11 від 02.02.2018 встановлено, що у ОСОБА_9 , 1957 року народження, згідно медичної документації виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, забою лівої легені, переломів 3-10 ребер зліва, ускладнених пневмотораксом, частково згорнутим гемотораксом, перелому лівої лопатки. Виявлені ушкодження в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3. б), 2.3д), 12.3, 12.9 б) та вимог дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_9 .

За результатами судового розгляду суд визнав вказане обвинувачення недоведеним і вважає, що відносно ОСОБА_8 слід ухвалити виправдувальний вирок з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Мотиви, з яких суд відкидає докази, на яких ґрунтувалось обвинувачення, наступні.

В обґрунтування доведеності вини обвинуваченого сторона обвинувачення не конкретизувала якими саме доказами підтверджується певні обставини, які покладені в основу тверджень слідчого у обвинувальному акті, але загалом посилалась на сукупність наданих суду доказів. Однак відповідні висновки і посилання зроблені без належного врахування діючого законодавства, у значній своїй мірі є неповними, містять суперечності і погодитись з ними неможливо.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винуватим себе у вчиненні вказаного злочину не визнав повністю, показав, що він дійсно працюючи водієм 06.05.2017 року після 11 год. на завантаженому автомобілі МАЗ із напівпричепом рухався з м.Обухів у напрямку м.Києва, під`їжджаючи до перехрестя у с.Таценки перестроївся у лівий ряд, оскільки тентований вантажний автомобіль перед ним повертав із правої смуги у напрямку смт Козин, рухаючись прямо на швидкості приблизно 60 км/год він наблизився до перехрестя по головній дорозі у лівому ряду, побачив Опель, що розпочав рух на перехрестя із другорядної дороги з смт Козин, він подав звуковий сигнал та зменшив швидкість, після чого Опель призупинився, а потім раптово виїхав на перехрестя, після чого він різко загальмував та прийняв дещо вліво на зустрічну смугу, щоб уникнути зіткнення або пом`якшити силу удару, оскільки Опель вже був на його полосі руху, однак уникнути зіткнення не вдалося, було пошкоджено передню частину автомобіля МАЗ та переднє ліве крило Опеля, зіткнення відбулося на його полосі руху на перехресті, він вийшов із автомобіля, щоб надати допомогу, на місці ДТП потерпіла пересувалась самостійно і нормально себе почувала, відмовлялась викликати швидку, він її вмовляв поїхати у лікарню, видимих тілесних ушкоджень він у потерпілої не бачив, на місці ДТП було складено схему. Маючи 20-річний водійський стаж без аварій вважав, що ДТП сталося з вини водія автомобіля Опель, який не надав перевагу в русі при виїзді із другорядної дороги, не переконавшись у безпечності маневру та не виконавши вимоги дорожніх знаків «Стоп», «Уступи дорогу». Вважав, що водій Опеля могла не побачити його на головній дорозі через закриття обзору тентованим вантажним автомобілем, який повертав з м.Обухова до смт Козин. Вважав, що він вжив всіх можливих заходів для уникнення ДТП шляхом екстреного гальмування та незначної зміни напрямку руху вліво, небезпека виникла після того як автомобіль Опель повторно раптово розпочав рух на перехресті вже після зупинки як реакції на його сигнал, однак відстані та часу йому не вистачило для зупинки, оскільки він побачив це приблизно за 40-50 м. Допускає, що міг незначно перевищити швидкість, однак це не могло стати безпосередньою причиною ДТП. Вважає, що виявлені у потерпілої через значний проміжок часу після ДТП тілесні ушкодження не могли бути пов`язані саме із цим ДТП. Неправомірності у своїх діях не вбачає, оскільки дотримувався існуючих приписів ПДР та діяв відповідно до дорожньої обстановки. Проти цивільного позову заперечив.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Сторона обвинувачення посилається на те, що вина ОСОБА_8 підтвержується показами потерпілої, свідка ОСОБА_10 , а також письмовими та речовими доказами.

Суд вважає такі доводи непереконливими з огляду на наступне.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що 06.05.2017 року виїхала на автомобілі Опель з м.Києва у Черкаську область, було сонячно та сухо, приблизно о 11-55 год. виїжджаючи на перехрестя із другорядної дороги вона зупинилась на знак «Уступи дорогу», на лівій полосі з боку м.Обухова побачила МАЗ на відстані приблизно 200 метрів, тобто достатньо далеко, який рухався на швидкості приблизно 80-90 км/год, вона розпочала рух на перехрестя в напрямку м.Обухова вліво, добавила швидкості, коли побачила, що за 60 метрів МАЗ змінив напрямок руху лівіше, їхала приблизно із швидкістю 10-20 км/год, майже завершила пересікати другу полосу руху, коли відчула сильний удар, внаслідок якого її автомобіль розвернуло. На місці ДТП їй надали першу медичну допомогу, потім швидка відвезла до лікарні у м.Обухів, де сказали, що виявили забої, однак через продовження больових відчуттів вона через декілька днів звернулась до лікарні у м.Києві, лікувалась три тижні від переламів 8 ребер, тому змінився звичний уклад життя, витратила багато коштів на лікування, втратила зір, з`явились нові захворювання, до цих пір хвилюється, автомобіль повністю знищено. Визнала факт отримання тілесних ушкоджень у вигляді перелома ребра у автобусі у м.Києві 28.07.2017 року. Страхові компанії відмовились відшкодувати шкоду, тому просить задовольнити цивільний позов та покласти обов`язок відшкодування шкоди на водія та власника транспортного засобу у солідарному порядку. Цивільний позов про стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ТОВ «ЛСДМ ТРАНС» за завдану майнову шкоду (збитки) вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 99 919 грн. 76 коп. та стягнення солідарно з ОСОБА_8 , ТОВ «ЛСДМ ТРАНС» завдану моральну (немайнову) шкоду в розмірі 100 000 грн. підтримала у повному обсязі.

Представник потерпілої підтримав цивільний позов з аналогічних підстав.

Свідок ОСОБА_10 , будучи сином потерпілої, в судовому засіданні показав, що 06.05.2017 року його мати отримала тілесні ушкодження у ДТП, очевидцем якої він не був, стан здоров`я після ДТП у матері значно погіршився, вона лікувалась у м.Києві.

Таким чином, єдиний свідок обвинувачення не повідомив суду відомості, які б свідчили про неправомірність дій ОСОБА_8 при вчиненні інкримінуємих йому діянь, посилаючись на те, що подібні відомості йому достовірно не відомі, оскільки він не був очевидцем події. Отже, аналізуючи показання допитаного свідка, суд вважає, що його показання по своїй суті та змісту не є доказами винуватості, як зазначав прокурор, оскільки жодних об`єктивних даних про обставини вчинення обвинуваченим протиправних діянь свідок не повідомив.

Покази свідка суд приймає до уваги і покладає їх в основу вироку в частині підтвердження факту травмування потерпілої внаслідок зазначеної у обвинувальному акті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки це узгоджується із показаннями самої потерпілої та сукупністю інших доказів.

Поряд із тим, показання потерпілої не можуть слугувати єдиним достовірним джерелом доказів, оскільки потерпіла є прямо зацікавленою у наслідках вирішення справи, тому їх слід оцінювати на предмет узгодженості із сукупністю інших доказів по справі. При цьому, аналізуючи показання потерпілої під час судового розгляду, суд вважає, що її показання по своїй суті та змісту не є переконливими доказами винуватості, як зазначав прокурор, а навпаки свідчать на користь позиції захисту щодо невинуватості обвинуваченого і опосередковано підтверджують його показання. Так, потерпіла показала, що вона зупинила автомобіль на вимогу знаку, побачила вантажний автомобіль МАЗ за 200 метрів, який наближався до перехрестя, лише після цього повільно розпочала маневр повороту ліворуч, виїхавши із другорядної дороги на головну, вже виїхавши на перехрестя після виявлення додаткової небезпеки для свого руху змінила режим руху шляхом збільшення швидкості, однак зіткнення двох автомобілів сталося у той час, коли її автомобіль частково перебував на полосі руху МАЗа безпосередньо на перехресті. Таким чином під час зіткнення маневр повороту ліворуч автомобілем Опель не був завершений. Такі показання потерпілої узгоджуються із посиланнями обвинуваченого на те, що водій легкового автомобіля не переконався у безпечності свого маневру, зіткнення сталося у той час, коли маневр повороту ліворуч, виїзду з другорядної дороги на головну водієм Опеля був здійснений лише наполовину, а також посиланнями обвинуваченого на те, що вже на перехресті автомобіль Опель змінював режим руху, що суттєво впливало на зміну дорожньої обстановки, тому він не міг своєчасно зреагувати та не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

Експерт ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав висновок проведеної ним судово-медичної експертизи, пояснив, що експертиза проводилась на підставі представленої йому медичної документації в межах питань, що були поставлені у постанові слідчого, йому не надавались довідка Обухівської ЦРЛ та опис лікарів від 06.11, належність рентгензнімку саме потерпілій не перевірялась, оскільки це відноситься до повноважень слідчого, який надає докази для експертизи і формулює питання, наступні після ДТП травми могли вплинути на тяжкість тілесних ушкоджень, але йому такі питання не ставились, а тому не вирішувались.

Представник цивільного відповідача ТОВ «ЛСДМ Транс» ОСОБА_7 в судовому засіданні проти цивільного позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість та не відповідність чинному законодавству, недоведеність винуватості водія товариства у спричиненні шкоди, можливість виникнення більшості тілесних ушкоджень при травмуванні потерпілої у інших обставинах, не пов`язаних із цією ДТП, також потерпіла не зверталась до страхової компанії.

При оцінці письмових та речових доказів суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтю 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 цього Кодексу, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Слід мати на увазі, що експертний висновок не може ґрунтуватися на припущеннях або ж вихідних даних, об`єктах дослідження, отриманих усупереч процесуальному порядку. Порушення цих вимог закону позбавляє висновок експерта юридичної сили, тому він не може бути використаний як доказ у справі.

З аналізу вищевказаних норм законодавства можна зробити висновок, що допустимість доказів означає правову придатність їх для використання у кримінальному процесі, як аргументів у доказуванні, а саме, що:

1) фактичні дані як докази одержані уповноваженим на те суб`єктом; з відомого, перевіреного та не забороненого законом джерела; у встановленому законом порядку з дотриманням процесуальної форми, яка гарантує захист прав та законних інтересів громадян.

2) фактичні дані та сам процес їх одержання належним чином закріплені та засвідченні.

3) зібрані докази та інші матеріали кримінального провадження в цілому дозволяють здійснити перевірку достовірності та законності одержання фактичних даних.

У зв`язку з цим, не можуть бути доказами фактичні дані, джерело та спосіб отримання яких невідомі або заборонені законом, а також дані одержані незаконним шляхом.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення письмові та речові докази свідчать про суттєві недоліки та істотні порушення КПК України при проведенні досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Так, як встановлено під час судового розгляду, частина слідчих дій та процесуальних рішень у цьому кримінальному провадженні вчинено (прийнято) неуповноваженими слідчими, оскільки відповідні доводи сторони захисту не спростовані стороною обвинувачення. Так, суду не подано будь-яких доказів наявності повноважень слідчих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 станом на час призначення експертизи та здійснення інших процесуально значимих дій, а подані прокурором витяги із ЄРДР вказують на виникнення у цих слідчих відповідних повноважень вже після вчинення ними окремих слідчих дій. За таких обставин, відповідні фактичні дані як докази одержані неуповноваженим на те суб`єктом, тому відповідні докази не відповідають критерію допустимості.

Суд вважає недопустими:

-постанову про призначення комплексної фото-технічної та автотехнічної експертизи від 06.02.2018, винесену слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_13 (т.1 арк. 189-190), оскільки постанову винесено не уповноваженою особою (витяг з ЄРДР від 14.03.2018);

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.05.2017, складений слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 (т.1 арк. 202-210), оскільки протокол підписано не уповноваженою особою до внесення відомостей про злочин до ЄРДР (витяг з ЄРДР від 08.05.2017);

-ілюстровану таблицю до протоколу огляду від 06.05.2017 (т.1 арк. 211-225), оскільки вона підписана не уповноваженою особою (витяг з ЄРДР від 31.08.2018);

-протокол огляду місця події від 06.02.2018, складений слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_13 (т.2 арк. 10), оскільки протокол складено не уповноваженою особою (витяг з ЄРДР від 14.03.2018);

-висновок експерта від 22.08.2017 № 12-1/1326, складений на підставі постанови від 27.06.2017 про призначення судової інженерно-технічної експертизи, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 (т.1 арк. 245-248), оскільки судом не встановлено існування постанови від 27.06.2017;

-висновок експерта від 28.08.2017 №12-1/1329, складений на підставі постанови від 27.06.2017 про призначення судової інженерно-технічної експертизи, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 (т.2 арк. 1-4), оскільки судом не встановлено існування постанови від 27.06.2017.

Суд приймає до уваги, що на підтвердження повноважень слідчих суду було надано наступні докази, якими підтверджується час виникнення відповідних повноважень слідчих у цьому кримінальному провадженні:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.03.2018, згідно якого слідчим у кримінальному провадженні №0000791 від 08.05.2017 є ОСОБА_13 (т.1 арк. 197);

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.05.2017, згідно якого слідчим у кримінальному провадженні №0000791 від 08.05.2017 є ОСОБА_14 (т.1 арк. 198), при цьому суд звертає увагу на помилковість тверджень сторони захисту про дату цього витягу як 18.05.2017;

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.08.2018, згідно якого слідчим у кримінальному провадженні №0000791 від 08.05.2017 є ОСОБА_15 (т.1 арк. 199);

-постанова про доручення змінення досудового розслідування іншому органу досудового слідства від 30.08.2018 (т.1 арк. 200-201).

Суд вважає сумнівними наступні докази, які містять істотні недоліки та суперечності, а відтак, не в повній мірі відповідають критеріям допустимості та об`єктивності:

- план-схема до протоколу огляду від 06.05.2017, з якої у т.ч. вбачається, що на перехресті автодороги Київ-Знам`янка (перехрестя автодороги Київ-Обухів) в напрямку руху м. Знам`янка (зі сторони дороги якою рухалась потерпіла) містяться наступні дорожні знаки та дорожня розмітка: дорожні знаки: 2.1 «Дати дорогу», 2.2 «SТОР» - «Проїзд без зупинки заборонено», 4.6 «Рух праворуч або ліворуч» та дорожня розмітка 1.12. «Стоп лінія» (т.1 арк. 226), оскільки вона складена за участю не уповноваженої особи слідчого ОСОБА_12 без внесення відомостей про злочин у ЄРДР;

- схема №55 по організації дорожнього руху (т.1 арк. 235), оскільки походження цього документу залишилось нез`ясованим;

- білий паперовий конверт, на якому барвником синього кольору рукописно нанесений текст: «Диск «DVD-R» на який скопійовано два файли під назвою («avaria Kishka.avi» та «avaria Kishka2.avi») відеозаписів дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.05.2017 р. за адресою с. Трипілля на 39 км автодороги Київ-Знам`янка. Слідчий СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області ст.лейтенант поліції /підпис/ ОСОБА_14 (т.1 арк. 242), оскільки походження «Диску «DVD-R» на який скопійовано два файли під назвою («avaria Kishka.avi» та «avaria Kishka2.avi» залишилось нез`ясованим, зокрема те, яким чином та з яких первинних носіїв скопійовано файли, відсутні відповідні процесуальні рішення;

- висновок експерта від 18.07.2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18 (т.2 арк. 13-35), оскільки він складений на підставі неповних вихідних даних (слідчим не вказано на існування дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» для водія ОСОБА_9 , також надано вихідні дані зафіксовані у протоколі огляду місця події від 06.02.2018, складеному слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_13 - не уповноваженою особою (витяг з ЄРДР від 14.03.2018);

При цьому, відповідають критеріям належності та допустимості інші надані суду письмові докази, зокрема висновок експерта від 03.10.2017 №12-1/1327 (т.2 арк. 7-9); висновок судово-медичної експертизи від 02.02.2018 року № 11 (т.2 арк. 36-38) постанова про приєднання до справи речових доказів від 08.05.2017 (т.1 арк. 234); постанова про призначення судової інженерно-технічної експертизи від 10.05.2017 (т.1 арк.184); постанова про призначення судової інженерно-технічної експертизи від 10.05.2017 (т.1 арк. 185-186); постанова про призначення судової інженерно-технічної експертизи від 10.05.2017 (т.1 арк. 187-188).

Аналізуючи сукупність зібраних у цьому кримінальному провадженні доказів, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази також містять суттєві протиріччя, не можуть переконливо і об`єктивно свідчити про винуватість обвинуваченого з огляду на наступне.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурором в якості письмового доказу долучено постанову про призначення комплексної фото-технічної та автотехнічної експертизи від 06 лютого 2018 року та висновок експерта від 18.07.2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18, яка містить протирічливі дані про місце її прийняття (м.Обухів чи у м.Києві). У вихідних даних постанови зазначено водієм автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_4 , з напівпричепом «KOGEL SN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , тобто допущена протиріччя у зазначені дійсних відомостей про ім`я водія. В резолютивній частині постанови вказано, зокрема у п.2: «Для дослідження експертам надати відеофайли avaria Kishka та avaria Kishka2 із записами обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.05.2017 року, які записаній на диску для лазерних систем зчитування формату «DVD-R», марки «DATEX», який знаходиться при матеріалах кримінального провадження». як вбачається з висновку експерта від 18.07.2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18 (стор.2 з 23) на експертизу надано: п.3 У матеріалах кримінального провадження вшити білий паперовий конверт, на якому барвником синього кольору рукописно нанесений текст: «Диск «DVD-R» на який скопійовано два файли під назвою («avaria Kishka.avi» та «avaria Kishka2.avi») відеозаписів дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.05.2017 р. за адресою с. Трипілля на 39 км автодороги Київ-Знам`янка. Слідчий СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області ст.лейтенант поліції /підпис/ ОСОБА_14 » (Зображення 1 ілюстрованої таблиці, яка додається до висновку). Також, як вбачається з частини «Дослідження» висновку експерта від 18.07.2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18 (стор.5 з 23) «У білому паперовому конверті, який вшито у матеріали кримінального провадження знаходився диск для лазерних систем зчитування LG «DVD-R» (Зображення 2 ілюстрованої таблиці, яка додається до висновку). Таким чином, допущено протирічливі дані про місце дорожньо-транспортна пригоди, яка насправді відбулась 06.05.2017 р. у с. Таценки, а не в с.Трипілля. Постановою від 09 травня 2017 року речовим доказом визнано диск (лазерних систем зчитування формату «DVD-R», марки «DATEX»), згідно постанови про призначення експертизи від 06 лютого 2018 року для дослідження експертам надано такий же диск, однак експертиза проводилась згідно даних на іншому диску - LG «DVD-R», який речовим доказом не визнавався і походження якого залишилось нез`ясованим, незважаючи на його дослідження (перегляд відеозапису) під час судового розгляду, оскільки пояснити джерела і порядок здобуття органом досудового розслідування виявленого у запечатаному конверті диску в суді прокурор не зміг. Також, у пункті 8 висновку експерта від 18.07.2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18 (стор. 16 з 23) міститься посилання на третю особу учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_16 , проте відомості про вищевказану особу в матеріалах кримінального провадження відсутні. Також, в порушення п. 4 ч. 3 ст. 110 КПК України, про можливість та порядок оскарження постанови слідчим не зазначено.

Також суду подано висновки експертів від 22.08.2017 № 12-1/1326, від 28.08.2017 №12-1/1329 та від 03.10.2017 №12-1/1327. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постанови від 27.06.2017 про призначення судової інженерно-технічної експертизи, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 , на підставі якої складено висновок експерта від 22.08.2017 № 12-1/1326, не існує. Аналогічно, не існує в матеріалах кримінального провадження постанови від 27.06.2017 про призначення судової інженерно-технічної експертизи, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 , на підставі якої складено висновок експерта від 28.08.2017 № 12-1/1329. Тобто проведення вказаних експертиз було здійснено в порушення вимог законодавства. При проведенні дослідження у обох експертизах застосовувались вимірювальні прилади із простроченими свідоцтвами про повірку в порушення вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які перебувають в експлуатації, і оформлення її результатів, затвердженого наказом Мінекономрозвитку України від 08.02.2016 № 193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.02.2016 за № 278/28408. Всупереч п.п. 4,7 ст. 102 КПК України у висновку експерта від 03.10.2017 №№12-1/1327 відсутні відповіді на запитання, які поставленні слідчим в постанові від 10.05.2017, при цьому експертом надано відповідь на питання, яке на вирішення експертизи слідчим не ставилось.

Суд приймає до уваги, що експертний висновок не може ґрунтуватися на припущеннях або ж вихідних даних, об`єктах дослідження, отриманих усупереч процесуальному порядку. Порушення цих вимог закону позбавляє висновок експерта юридичної сили, тому він не може бути використаний як доказ у справі.

Прокурором в якості письмового доказу долучено постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 09 травня 2017 року та диск для лазерних систем зчитування LG «DVD-R», на металізованій частині диску наявний №С002-3004-3292. З мотивувальної частини цієї постанови вбачається, що підставами для її прийняття були надані відеозаписи події дорожньо-транспортної пригоди з відео реєстратора встановленого в салоні автомобіля обвинуваченого ОСОБА_8 та відеозапис події дорожньо-транспортної пригоди з відео реєстратора встановленого в салоні автомобіля свідка. Однак, у цьому кримінальному провадженні був допитаний лише один свідок ОСОБА_10 , якій під час надання показів у суді пояснив, що на місці ДТП він не був, жодних відеозаписів органам досудового слідства не надавав. Також, з мотивувальної частини цієї постанови вбачається, що підставами для її прийняття були відеозаписи моменту крадіжки мобільного телефону заявниці, який лежав на столі у зазначеному закладі, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні не містить обвинувачення ані ОСОБА_8 , а ні ОСОБА_17 у вчиненні крадіжки мобільного телефону. Також, у постанові є суттєві розбіжності щодо часу скоєння ДТП. Як вбачається із вказаної постанови у розпорядженні слідства ймовірно було 3 різні відеозаписи на 3-ох різних носіях, однак процесуально порядок отримання слідчим цих відеозаписів жодним чином не зафіксовано. Водночас, у матеріалах кримінального провадження вшитий білий паперовий конверт, на якому слідчим вказано інший населений пункт як місце скоєння ДТП. У вказаному конверті знаходиться диск для лазерних систем зчитування LG «DVD-R», на металізованій частині диску наявний №С002-3004-3292, походження вказаного диска невідоме, жодних процесуальних рішень щодо цього диску на стадії досудового розслідування не приймалось.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурором в якості письмового доказу долучено протокол перегляду відеозапису від 09 травня 2017 року, в якій допущено аналогічні протиріччя в частині визначення даних про час ДТП, джерела походження відеозаписів, ідентифікуючих ознак диску.

Таким чином, більшість поданих стороною обвинувачення доказів суд вважає недопустимими, а також такими, що не можуть слугувати достатньою підставою для висновку про доведеність зазначених у обвинувальному акті обставин з огляду на необ`єктивність, сумнівність та непереконливість. Інші належні і допустимі докази не дають достатніх підстав для об`єктивного висновку про винуватість обвинуваченого.

Згідно Кримінального кодексу України підставою для притягнення будь-якої особи до кримінальної відповідальності є вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого цим Кодексом злочину, який складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного із цих чотирьох обов`язкових складових елементів складу будь-якого злочину означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не являються злочином, та може свідчити про наявність інших правових відносин.

Згідно диспозиції ч.2 ст.286 КК України основним безпосереднім об`єктом злочину є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя і здоров`я особи.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів. Такі правила встановлені у законах та інших нормативно-правових актах, насамперед Правилах дорожнього руху.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортних засобів.

Кримінальна відповідальність за ст. 286 КК України настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Злочин вважається закінченим з моменту настання зазначених у ст. 286 КК України наслідків.

Суб`єкт злочину спеціальний. Це осудна особа, яка досягла 16-річного віку і керує транспортним засобом. Особою, яка керує транспортним засобом, вважаються: водій; інструктор, який керує навчальним водінням; службова особа, яка дає водію обов`язкові для виконання вказівки. При цьому не мають значення наявність чи відсутність в особи права володіння чи користування цим транспортним засобом, посвідчення на право управління транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

Кваліфікуючими ознаками злочину є спричинення в результаті порушення правил дорожнього руху або експлуатації транспорту: 1) смерті потерпілого або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження одному чи кільком потерпілим (ч. 2 ст. 286).

ОСОБА_8 є осудною особою, яка досягла 16-річного віку і керувала транспортним засобом під час виникнення зазначеної у обвинувальному акті дорожньо-транспортної пригоди, тому може бути суб`єктом інкримінованого злочину.

Аналізуючи покази потерпілої, свідка та обвинуваченого, а також встановлені під час розгляду фактичні обставини можна встановити, що для водія автомобіля «МАЗ 544008», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «KOGEL SN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 діяли дорожні знаки: головна дорога, дорожні роботи, обмеження швидкості «50», а для водія автомобіля «OPEL ASTRA», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_9 - 2.1 «Дати дорогу», 2.2 «SТОР» - «Проїзд без зупинки заборонено» та дорожня розмітка 1.12. «Стоп лінія».

Разом з тим, у вихідних даних, які надавались експерту для складання експертного висновку наявність дорожніх знаків: 2.1 «Дати дорогу» та 4.6 «Рух праворуч або ліворуч» слідчим не вказувались, що стало підставою для неповноти експертного дослідження.

Згідно пункту 16.11 ПДР України передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Суд погоджується із доводами сторони захисту, які не були спростовані стороною обвинувачення, про те, що водій автомобіля «OPEL ASTRA», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_9 рухаючись по другорядній дорозі та наближаючись до перехрестя, перед яким встановлені дорожні знаки: 2.1 «Дати дорогу», 2.2 «SТОР» - «Проїзд без зупинки заборонено» та дорожня розмітка 1.12. «Стоп лінія», повинна була дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрестя по головній дорозі, а перед відновленням руху впевнитись, що це буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, тобто водій автомобіль «OPEL ASTRA», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_9 повинна була діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 16.11 та дорожніх знаків 2.1, 2.2, 1.12 ПДР України. Сторона захисту посилається на те, що потерпіла мала технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «МАЗ 544008», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «KOGEL SN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував під керуванням водія ОСОБА_8 , шляхом виконання в робочому режимі зазначених приписів ПДР. Будь-якими належними і допустимими доказами це не спростовано.

При вирішенні справи суд враховує приписи пункту 1.4 ПДР України, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила.

Отже, суд вважає переконливою позицію захисту, яка полягає у тому, що ОСОБА_8 наближаючись по головній дорозі до перехрестя, маючи перевагу у його перетинанні, був вправі розраховувати, що водій автомобіль «OPEL ASTRA», яка рухалася по другорядній дорозі, виконає вимоги ПДР і дасть перевагу у русі його автомобілю.

Відповідно до роз`яснень даних в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» кримінальна відповідальність виключається, якщо особа порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Суттєвим для вирішення питання про доведеність меж пред`явленого обвинувачення суд вважає те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення будь-яким чином не обґрунтовано та не доведено будь-якими доказами безпідставні твердження слідчого щодо грубого порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д) Правил дорожнього руху України.

Суд вважає, що під час розгляду справи належними і допустимими доказами не доведено причинний зв`язок між діянням ОСОБА_8 і наслідками які мали місце у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, що вказує на відсутність об`єктивної сторони складу злочину.

Крім того, під час судового розгляду не було достатньо переконливо спростовано сумнівність тверджень обвинувачення щодо обставин виникнення у потерпілої саме тяжких тілесних ушкоджень та причинний зв`язок між такими тілесними ушкодженнями та наслідками саме цього ДТП. Так, як вбачається із показань потерпілої, експерта, медичної документації, висновків експертизи, потерпіла дійсно отримала тілесні ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди 06.05.2017 року. Однак безпосередньо з місця ДТП вона була доставлена до Обухівської ЦРЛ, де їй було діагностовано лише забої, а переломів восьми ребер діагностовано не було. Експерт під час допиту визнав, що відповідна довідка цієї установи йому для експертизи не надавалась. Крім того, експерту не надавалась слідчим чи потерпілою інформація про те, що потерпіла травмувалась в результаті падіння у побуті та у іншому ДТП в м.Києві у проміжок часу з часу інкримінованого у цьому провадженні ДТП та до часу виконання експертизи. Суд погоджується із позицією захисту про те, що сукупність таких відомостей породжує обґрунтовані сумніви у наявності причинного зв`язку між виникненням ДТП 06.05.2017 року та наслідками у вигляді саме тяжких тілесних ушкоджень, зазначених у висновку судово-медичного експерта. Належно і переконливо такі сумніви не було усунуто стороною обвинувачення, тому причинний зв`язок між діянням обвинуваченого та наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, також не може вважатись переконливо доведеним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, помякшують та обтяжують покарання; характер і розмір шкоди, заподіяної злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Суд вважає, що доводи сторони захисту ґрунтуються на належних і допустимих доказах, наявних у матеріалах кримінального провадження, такі доводи залишились неспростованими прокурором під час судового розгляду, поряд із тим, доводи сторони обвинувачення частково спростовуються наданими цієї ж стороною доказами, а в іншій частині ґрунтуються на припущеннях.

Аналіз дій обвинуваченого, фактичних обставин, підтверджених наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, не дає достатніх підстав стверджувати про достовірність доводів обвинувачення щодо тверджень і висновків слідчого, покладених в основу обвинувачення, достатніх належних і допустимих доказів вчинення обвинуваченим інкримінованих йому дій у наданих суду матеріалах немає. За таких обставин, усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину суд тлумачить на його користь.

Суд вважає, що належних і допустимих доказів наявності вини обвинуваченого у вчиненні діянь, які б підлягали кваліфікації за ч.2 ст.286 КК України у межах цього кримінального провадження не здобуто, обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях, не узгоджується із зібраними по справі належними і допустимими доказами, тому не може покладатись в основу обвинувального вироку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумцій факту.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Про це також йдеться у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.88 року (п. 146), де Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Враховуючи викладене, твердження слідчого у обвинувальному акті не узгоджуються із фактичними обставинами кримінального провадження, не відповідають стандарту доказування «поза розумним сумнівом», а обвинувачення ґрунтується на припущеннях та є сумнівним.

Із врахуванням наведених вище мотивів, дотримуючись принципів верховенства права, законності, змагальності сторін, диспозитивності кримінального судочинства, суд тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого, тому відкидає докази обвинувачення.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Враховуючи викладене вище, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України та склад такого злочину недоведеними.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Суд вважає, що прокурором не виконано приписів ст.ст. 22, 92, 93 КПК України щодо обов`язку доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, збирання доказів, доведення перед судом їх переконливості, тому суд при вирішенні справи враховує загальні засади кримінального провадження щодо змагальності сторін та диспозитивності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи містить це діяння склад кримінального правопорушення.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд вважає, що достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні.

Згідно п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За таких обставин, згідно ч.6 ст.284, п.3 ч.1 ст.373 КПК України обвинувачений підлягає виправданню, оскільки під час судового розгляду не доведено, що в його діянні є склад інкримінованого кримінального правопорушення (злочину).

Запобіжний захід не обирався.

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 слід залишити без розгляду, оскільки обвинувачений виправданий за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Згідно ст.100 КПК України диск із відеозаписом слід залишити у матеріалах кримінального провадження, автомобілі - залишити законним володільцям.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню, суд вважає необхідним на підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати на проведення експертиз на загальну суму 8 287 грн. віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та виправдати його в зв`язку із недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення солідарно з ОСОБА_8 , товариства з обмеженою відповідальністю «ЛСДМ ТРАНС» за завдану майнову шкоду (збитки) вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 99 919 грн. 76 коп. та стягнення солідарно з ОСОБА_8 , товариства з обмеженою відповідальністю «ЛСДМ ТРАНС» завдану моральну (немайнову) шкоду в розмірі 100 000 грн. залишити без розгляду.

Речові докази, а саме диск із відеозаписами залишити у матеріалах кримінального провадження, автомобіль «МАЗ 544008», реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп «KOGEL SN24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишити ТОВ «ЛСДМ ТРАНС», автомобіль «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , повернути ОСОБА_9 як законним володільцям.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню віднести за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1