КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , співвласника майна ОСОБА_9 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року,-
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку 14.06.2018 року майно, а саме: автомобіль марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , із забороною користування та розпорядження даним автомобілем.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна та співвласник майна ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
Представник власника адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року.
Мотивуючі свою апеляційну скаргу вказує на те, що арештоване майно перебуває у спільній сумісній власності підозрюваної ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з яким підозрювана перебувала у шлюбі з 1998 року, а після розлучення і до моменту вилучення автомобіля ним користувались вони обидва. Таким чином, накладення арешту на майно порушує процесуальні обов`язки співвласника майна ОСОБА_9 , зокрема ст. 368 ЦК України. Крім того, як зазначає апелянт на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування щодо вказаного автомобіля були відсутні ризики обтяження, які у будь-якому випадку виключали його відчуження. Критеріям, вказаним у статті 98 КПК України, вказане майно, як вважає представник власника майна, не відповідає та не є речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто слідчим суддею при постановленні оскаржуваного рішення належним чином не враховано розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не враховано наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, розгляд клопотання проводився без повідомлення власника майна, а апеляційна скарга подана в 5-й строк після отримання копії судового рішення.
В своїй апеляційній скарзі співвласник майна ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року.
Вказує на те, що арештоване майно придбано у власність у шлюбі в 2008 році, в 2014 році розірвано шлюб між ним та ОСОБА_7 , тобто арешт вказаного майна не відповідає вимогам ст. 368 ЦК України, оскільки зазначений вище автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Крім того, арештоване майно не визнано у кримінальному провадженні, в рамках якого ОСОБА_7 є підозрюваною, речовим доказом. Апелянт не має жодного відношення до кримінального провадження і не несе цивільно-правової відповідальності за дії підозрюваної.
Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, розгляд клопотання проводився без його повідомлення, а апеляційна скарга подана в 5-й строк після отримання копії судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, думку власника майна та її представника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора про законність ухвали слідчого судді та необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянти в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймали, а апеляційні скарги подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
19.06.2018 року слідчий СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.
21.06.2018 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва клопотання задоволено.
Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки це майно у відкритому кримінальному провадженні є речовим доказом.
З таким рішенням слідчого судді погодитись неможливо з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та сторона обвинувачення не дотрималися.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Однак, як вбачається з оскаржуваного рішення місцевого суду слідчим суддею наведені вимоги закону належним чином не дотримано.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Крім того, сам слідчий у своєму клопотанні зазначає про те, що арештоване майно лише тільки в подальшому може бути визнано у відкритому кримінальному провадженні речовим доказом, а відтак спростовується само по собі наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України, на яку і посилається в своєму клопотанні орган досудового розслідування, як на підставу для арешту майна.
Між тим, слідчий суддя в оскаржуваному рішенні зазначає про можливість накладення арешту на вказане в клопотанні майно, з підстав частини п`ятої статті 170 КПК України, тобто арешт майна підозрюваного за можливості застосування як виду покарання конфіскації майна, у зв`язку з тим, що власник майна ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.
При цьому, в клопотанні посилання слідчого на наявність правової підстави, передбаченої частиною п`ятою статті 170 КПК України взагалі відсутні.
Таким чином, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання про арешт майна, а саме автомобіля марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , вилучене в ході обшуку 14.06.2018 року, належним чином не було встановлено правової підстави для його задоволення та накладення арешту на це майна, що є, як вважає колегія суддів істотним порушення вимог КПК України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а апеляційні скарги задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , співвласника майна ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку 14.06.2018 року майно, а саме: автомобіль марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , про арешт майна, вилученого в ході обшуку 14.06.2018 року майно, а саме: автомобіля марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «Міцубісі Паджеро», НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/916 /2018 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1