Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 1-1048/11
Провадження №: 1/332/3/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при секретарі ОСОБА_4
за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представників потерпілого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м.Запоріжжя в порядку ст.ст. 237, 240, 244 КПК України в редакції 1960 року кримінальну справу за обвинуваченням:
ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 205, ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 366, ч.4 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України;
ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 205, ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 209, ч.1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 366, ч.4 ст. 28, ч.2, 3 ст. 358 КК України;
ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366 , ч.4 ст.28, ч.2,3 ст.358 КК України;
ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.1 ст.255, ч.4 ст.190, ч.1 ст.255, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст.209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366, ч.4 ст.28, ч.2,3 ст.358, ч. 2 ст. 191 КК України;
ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч.5 ст.191, ч.1 ст.255, ч.4 ст.190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст.209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366 , ч.4 ст.28, ч.2,3 ст.358 КК України;
ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.1 ст.255, ч.4 ст.190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366 , ч.4 ст.28, ч.2, 3 ст.358 КК України;
ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366 КК України;
ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2, 3 ст.358 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя знаходиться вищезазначена кримінальна справа.

Ухвалою колегії суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2018 року за заявою захисника ОСОБА_18 , призначено попереднє судове засідання.

Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191; ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190; ч 1 ст. 255, ч.2 ст. 15 , ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205; ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 - ч. 2 ст. 366; ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,3 ст. 358 КК України, порушена 25 березня 2010 року, розглядається за правилами КПК України у редакції 1960 року.

Статтею 237 КПК України (1960 року) встановлено, що призначенню справи до розгляду, при попередньому розгляді кримінальної справи передує послідовне з`ясування щодо кожного з обвинувачених, питань перелічиних у ст.. 237 КПК України 1960 року.

Прокурор вважав за можливе призначити справу до судового розгляду.

В ході попереднього розгляду справи в процесі з*ясування щодо кожного з обвинувачених, питань перелічиних у ст.. 237 КПК України 1960 року розглянуті в тому числі наступні питання .

Під час попереднього судового засідання було розглянуто клопотання ОСОБА_19 про визнання його потерпілим у даній кримінальній справі (а.с. 39-53 т.256), посилаючись на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що у квітні 2009 року, відповідно до своєї ролі у вчинюваних злочинах, діючи умисно та із корисливих мотивів , отримав інформацію про те, що ОСОБА_20 згідно з договором купівлі-продажу від 06.11.2006, укладеним з ВАТ «Мотор-Січ», є власником об`єкта нерухомості - облово-запускної споруди, розташованої на землях Кирилівської селищної ради, однак поряд з цим вказане майно не було зареєстроване ним у КП «Якимівське бюро технічної документації», також йому стало відомо про те, що у зв`язку зі змінами у земельному законодавстві ОСОБА_20 не може привести у відповідність документацію та оформити у власність земельну ділянку площею 0,3369 га, на якій розташована облово-запускна споруда, у зв`язку з чим веде претензійну роботу з Якимівською районною державною адміністрацією.

Відповідно до розробленої ОСОБА_10 схеми хтось із підконтрольних йому осіб мав звернутися до Якимівської районної державної адміністрації із заявою про виділення земельної ділянки, а після відмови, оскільки при цьому має проводитись конкурс, звернутися до суду з документами про те, що дана земельна ділянка нікому не належить, після чого одержати судове рішення на свою користь і оформити земельну ділянку на підконтрольну йому особу чи підприємство. Внаслідок вищевказаних дій у подальшому обвинувачений та інші члени злочинної організації заволоділи земельною ділянкою, на якій був розташований об`єкт нерухомості - облово-запускна споруда, оформивши її на громадянку ОСОБА_21 , чим завдали шкоди правам та інтересам ОСОБА_20 .

Згідно постанови слідчого ОСОБА_22 від 02.08.2011 ОСОБА_20 був визнаний потерпілим. (а.с. 234 т.212)

ОСОБА_19 вказує на те, що ОСОБА_20 не був і не є власником вказаного вище об`єкта нерухомості - облово-запускної споруди.

Згідно з п.3.1 договору купівлі-продажу від 06.11.2006, укладеним між ВАТ «Мотор-Січ» та ОСОБА_20 , моментом переходу права власності на вказаний об`єкт нерухомості є реєстрація договору в БТІ, що ОСОБА_20 зроблено не було.

У той же час рішенням Якимівського районного суду від 17 червня 2011 року у справі №2-400/2011 за позовом ОСОБА_19 до ТОВ «Агрориболовецьке підприємство «Сини моря - Мотор-січ», треті особи: Якимівська районна державна адміністрація, КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності та зобов`язання здійснити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, позов задоволено, за ОСОБА_19 визнано право власності на об`єкт нерухомості - облово-запускну споруду в Якимівському районі, Кирилівська селищна рада, та зобов`язано КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на вказану споруду за позивачем. 11.10.2011 КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» внесено запис до реєстру речових прав про право власності на вказану споруду за ОСОБА_19 .

Виходячи з цього, заявник просить визнати потерпілим ОСОБА_19 .

Прокурор та представники потерпілого ОСОБА_7 просили задовольнити клопотання. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 заперечували проти задоволення клопотання , як безпідставного. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 просили розглянути клопотання на розсуд суду.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані заявником докази та матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно постанови слідчого ОСОБА_22 від 02.08.2011 ОСОБА_20 був визнаний потерпілим. (а.с. 234 т.212). Указана постанова слідчого не скасована, діє на теперішній час. Ті обставини, що вже після винесення постанови про визнання потерпілим ОСОБА_20 , було зареєстровано право власності на на об`єкт нерухомості - облово-запускну споруду в Якимівському районі за ОСОБА_19 не доводить факт спричинення йому шкоди в результаті злочинних дій обвинувачених, адже згідно обвинувального висновку умисні дії ОСОБА_10 та інших осіб були спрямовані саме на заволодіння майном , шляхом введення в оману ОСОБА_20 , а не ОСОБА_19 . Тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого клопотання ,та вважає за необхідне у його задоволенні відмовити.

Під час попереднього судового засідання було розглянуто клопотання ТОВ «Агрориболовецьке підприємство «Сини моря- Мотор-січ» про визнання його цивільним позивачем . Клопотання мотивовано тим, що органом досудового розслідування помилково визнано ОСОБА_20 потерпілим по кримінальній справізгідно постанови слідчого ОСОБА_22 від 02.08.2011. Рішенням Якимівського районного суду від 17 червня 2011 року у справі №2-400/2011 за позовом ОСОБА_19 до ТОВ «Агрориболовецьке підприємство «Сини моря - Мотор-січ», треті особи: Якимівська районна державна адміністрація, КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності та зобов`язання здійснити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, позов задоволено, за ОСОБА_19 визнано право власності на об`єкт нерухомості - облово-запускну споруду в Якимівському районі, Кирилівська селищна рада, та зобов`язано КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на вказану споруду за позивачем. 11.10.2011 КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» внесено запис до реєстру речових прав про право власності на вказану споруду за ОСОБА_19 . Але земельна ділянка на якій розташована облово-запускна споруда згідно акту постійного користування належить ТОВ «Агрориболовецьке підприємство «Сини моря - Мотор-січ», саме з цих причин ТОВ «Агрориболовецьке підприємство «Сини моря - Мотор-січ» має бути цивільним позивачем по справі , оскільки діями обвинувачених було порушено нормальну роботу підприємства, тобто спричинено шкоду у вигляди упущеної вигоди.

Прокурор та представники потерпілого ОСОБА_7 просили задовольнити клопотання. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 заперечували проти задоволення клопотання , як безпідставного. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 просили розглянути клопотання на розсуд суду.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані заявником докази та матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно постанови слідчого ОСОБА_22 від 02.08.2011 ОСОБА_20 був визнаний потерпілим. (а.с. 234 т.212). Указана постанова слідчого не скасована, діє на теперішній час. Згідно обвинувального висновку умисні дії ОСОБА_10 та інших осіб були спрямовані на заволодіння майном , шляхом введення в оману ОСОБА_20 , а не ТОВ «Агрориболовецьке підприємство «Сини моря - Мотор-січ» Тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого клопотання ,та вважає за необхідне у його задоволенні відмовити, роз*яснивши, що після ухвалення вироку, ТОВ «Агрориболовецьке підприємство «Сини моря - Мотор-січ» не позбавлено права звернутись с указаним позовом в цивільному порядку.

Під час попереднього судового засідання було розглянуто клопотання ОСОБА_23 про визнання його цивільним позивачем та потерпілим (а.с. 145-151 т. 256) Своє клопотання ОСОБА_23 мотивував тим, що в період грудень 2006р. - липень 2008р. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які діяли особисто або через створені ними підприємства (Українська товарна біржа «Українська товарна біржа», ПП «Брок Сервіс») з використанням неправомірних та підроблених рішень Постійно діючого третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа», вчинили дії направлені на протидію законній господарській діяльності TOB «СП МДМ», та заволодіння грошовими коштами цього товариства .

У період вчинення вищезазначеною групою осіб протиправних дій стосовно ТОВ СП МДМ», ОСОБА_23 був учасником та генеральним директором даного підприємства з часткою у статутному капіталі в розмірі 47 % .

В процесі вчинення протиправних дій, внаслідок винесення суддею Постійно діючого третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа» ОСОБА_11 , неправомірних, підроблених рішень, ТОВ «СП МДМ» була завдана шкода , яка виразилася у витратах підприємства, понесених на поновлення своїх законних прав.

Крім того, ОСОБА_10 та іншими у період 2008 року було захоплено, майно - приміщення магазину «Метро» ТOB «СП МДМ» , яке розташоване Маяковського, 11 у м.Запоріжжя. Таке захоплення призвело до збитків у вигляді неотриманої вигоди ОСОБА_23 вже тривалий час не є учасником товариства. У період коли ОСОБА_23 був власником підприємств ТОВ «СП МДМ» , ОСОБА_10 була спричинено шкода майну, що належало йому на праві власності, тому зв`язку з його виходом з учасників товариства, вважає, що така шкода в сумі пропорційній частці в статутному капіталі даних товариств підлягає відшкодуванню як особі, що був власником майна у період вчинення даної шкоди.

Прокурор та представники потерпілого ОСОБА_7 просили задовольнити клопотання. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 заперечували проти задоволення клопотання , як безпідставного. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 просили розглянути клопотання на розсуд суду.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані заявником докази та матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно обвинувального висновку в період грудень 2006р. - липень 2008р. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які діяли особисто або через створені ними підприємства (Українська товарна біржа «Українська товарна біржа», ПП «Брок Сервіс») з використанням неправомірних та підроблених рішень Постійно діючого третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа», вчинили дії. направлені на протидію законній господарській діяльності TOB «СП МДМ» та заволодіння грошовими коштами цього товариства .

У період вчинення вищезазначеною групою осіб протиправних дій стосовно ТОВ СП МДМ», ОСОБА_23 був учасником та генеральним директором даного підприємства з часткою у статутному капіталі в розмірі 47 % .

ТОВ «СП МДМ» та ТОВ «Метро» (а.с.64,22 т. 209) є цивільними позивачами у даній цивільній справі, як юридичні особи права яких порушені злочинними діями обвинувачених.

ОСОБА_23 вийшов з учасників товариства,продавши частку іншій особі та таким чином передавши всі права та обов*язки щодо цієї юридичної особи, в тому числі і право отримати відшкодування шкоди . ТОВ «СП МДМ» та ТОВ «Метро» (а.с.64,22 т. 209) заявили цивільні позови про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином та являються цивільними позивачами у даній цивільній справі, як юридичні особи права яких порушені злочинними діями обвинувачених.

Тому на даний час підстав для задоволення клопотання ОСОБА_23 немає В той же час, суд роз*яснює ОСОБА_23 про можливість подання такого позову в цивільному порядку після набрання вироком по цій кримінальній справі законної сили.

Під час попереднього судового засідання було розглянуто клопотання ОСОБА_24 про визнання його цивільним позивачем та потерпілим (а.с. 194-202 т. 256)
Своє клопотання ОСОБА_24 мотивував тим, що в період грудень 2006р. - липень 2008р. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які діяли особисто або через створені ними підприємства (Українська товарна біржа «Українська товарна біржа», ПП «Брок Сервіс») з використанням неправомірних та підроблених рішень Постійно діючого третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа», вчинили дії. направлені на протидію законній господарській діяльності TOB «СП МДМ», ТОВ «ЗТЛ» та заволодіння грошовими коштами цього товариства .

У період вчинення вищезазначеною групою осіб протиправних дій стосовно ТОВ «СП МДМ», ТОВ «ЗТЛ» ОСОБА_24 був засновником та учасником даних підприємств з часткою у статутному капіталі в розмірі 47 % та 43,75%

В процесі вчинення протиправних дій, внаслідок винесення суддею Постійно діючого третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа» ОСОБА_11 , неправомірних, підроблених рішень, ТОВ «СП МДМ» ТОВ «ЗТЛ» була завдана шкода .

ОСОБА_24 вже тривалий час не є учасником цих товариств. У період коли ОСОБА_24 був власником підприємств ТОВ «СП МДМ» ОСОБА_10 була спричинено шкода майну, що належало йому на праві власності, тому зв`язку з його виходом з учасників товариств, вважає, що така шкода в сумі пропорційній частці в статутному капіталі даних товариств підлягає відшкодуванню йому , як особі, що була власником майна у період вчинення даної шкоди.

Прокурор та представники потерпілого ОСОБА_7 просили задовольнити клопотання. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 заперечували проти задоволення клопотання , як безпідставного. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 просили розглянути клопотання на розсуд суду.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані заявником докази та матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно обвинувального висновку в період грудень 2006р. - липень 2008р. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які діяли особисто або через створені ними підприємства (Українська товарна біржа «Українська товарна біржа», ПП «Брок Сервіс») з використанням неправомірних та підроблених рішень Постійно діючого третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа», вчинили дії, направлені на протидію законній господарській діяльності TOB «СП МДМ» ТОВ «ЗТЛ» та заволодіння грошовими коштами цих товариств .

У період вчинення вищезазначеною групою осіб протиправних дій стосовно ТОВ «СП МДМ», ТОВ «ЗТЛ» ОСОБА_24 був засновником та учасником даних підприємств з часткою у статутному капіталі в розмірі 47 % та 43,75%

ТОВ «СП МДМ» та ТОВ «ЗТЛ» (а.с.64,45 т. 209) є цивільними позивачами у даній цивільній справі, як юридичні особи права яких порушені злочинними діями обвинувачених.

ОСОБА_24 вийшов з учасників товариства , продавши частку іншій особі та таким чином передавши всі права та обов*язки щодо цієї юридичної особи, в тому числі і право отримати відшкодування шкоди . ТОВ «СП МДМ» та ТОВ «ЗТЛ» (а.с.64,45 т. 209) заявили цивільні позови про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином та являються цивільними позивачами у даній цивільній справі, як юридичні особи права яких порушені злочинними діями обвинувачених.

Тому на даний час підстав для задоволення клопотання ОСОБА_24 немає .

В той же час, суд роз*яснює ОСОБА_24 про можливість подання такого позову в цивільному порядку після набрання вироком по цій кримінальній справі законної сили.

Під час попереднього судового засідання було заявлено цивільні позови ДП Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» (в/ч НОМЕР_1 ) про стягнення матеріальної шкоди спричиненої злочином . (а.с. 158 т.256, ас. 63-64 т. 258) Також заявлено клопотання про залучення до участі як третьої особи на стороні позивача в указаному цивільному позові Державного концерну «Укроборонпром» ,(а.с.161 т.256) , допущення до участі як представника цивільного позивача керуючого санацією Державного концерну «Укроборонпром» «Запорізький автомобільний ремонтний завод» ОСОБА_25 (а.с.206 т. 256) та забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно обвинувачених (а.с. 155 т. 256). Своє клопотання про залучення до участі як третьої особи на стороні позивача в указаних цивільних позовах Державного концерну «Укроборонпром» «Запорізький автомобільний ремонтний завод» мотивує тим що ДП «Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» військова частина НОМЕР_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 №374 є учасником Державного концерну «Укроборонпром» та Державний концерн «Укроборонпром» здійснює управління «Запорізьким автомобільним ремонтним заводом». Клопотання про допущення до участі як представника цивільного позивача керуючого санацією Державного концерну «Укроборонпром» «Запорізький автомобільний ремонтний завод» ОСОБА_25 вмотивоване тим, що вона призначена Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.11.2018 . Клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно обвинувачених мотивовано тим, що саме ними спричинено матеріальну шкоду підприємству, а тому підприємство має право задовольнити свої вимоги як цивільний позивач, в разі задоволення позову, в тому числі , шляхом звернення стягнення на майно позивачів.
Прокурор та представники потерпілого ОСОБА_7 просили задовольнити клопотання. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 заперечували проти задоволення клопотання , як безпідставного. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 просили розглянути клопотання на розсуд суду.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані заявником докази та матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 №374 ДП «Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» військова частина НОМЕР_1 є учасником Державного концерну «Укроборонпром» та Державний концерн «Укроборонпром» здійснює управління «Запорізьким автомобільним ремонтним заводом». Таким чином, Державний концерн «Укроборонпром» зацікавлений у вирішенні указаного цивільного позову , рішення щодо цього позову буде впливати на права Державного концерну «Укроборонпром», а тому суд вважає за необхідне клопотання задовольнити , та залучити до участі як третьої особи на стороні позивача в цивільному позові ДП Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» (в/ч НОМЕР_1 ) про стягнення матеріальної шкоди спричиненої злочином.
Щодо клопотання забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно обвинувачених, суд виходить з того, що постановами слідчого, від 29.07.2010 та від 22.02.2011 (а.с. 321 т.177, а.с. 323, т. 177) вже було накладено арешт на майно обвинувачених і ці постанови не скасовані на цей час, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про повторне накладення арешту на майно обвинувачених.
Також ДП Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» (в/ч НОМЕР_1 ) заявив позов про повернення безпідставно набутого майна до ПП «Авто-Портал», ПП «Добриньком» (а.с. 164-166 т.256), та просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідачів по цьому цивільному позову.(а.с.153 т.256).
При вирішенні цього клопотання, суд виходить з того, що ПП «Авто-Портал», ПП «Добриньком» не є юридичними особами , щодо яких здійснюється провадження. Спричинення будь-якої шкоди цими підприємствами, а також наявності підстав для відповідальності перед ДП Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» (в/ч НОМЕР_1 ), може бути доведена шляхом подачі позову в цивільному порядку після набуття чинності вироку по цій кримінальній справі, а тому суд вважає за необхідне залишити указаний позов та клопотання про забезпечення цього позову без розгляду.
Під час попереднього судового засідання було розглянуто клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 , який просив повернути кримінальну справу на додаткове розслідування у зв*язку з тим, що в обвинувальному висновку відсутній епізод щодо спроби заволодіння ОСОБА_11 та іншими учасниками процесу майном ПАТ «Метабанк», (а.с. 72 т. 258),
Прокурор та представники потерпілого ОСОБА_7 просили відмовити у задоволенні клопотання. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 ОСОБА_14 просили задовольнити клопотання . ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 просили розглянути клопотання на розсуд суду.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані заявником докази та матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст.. 237 КПК України 1960 року при попередньому розгляді справи суд з*ясовує, чи не було допущено під час проведення досудового слідства таких порушень вимог КПК України , без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. В той же час під час підготовчого розгляду кримінальної справи, суд не може досліджувати докази, оскільки дослідження доказів є стадією судового розгляду. Заявлене обвинуваченим ОСОБА_11 клопотання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування у зв*язку з відсутністю в обвинувальному акті епізоду щодо спроби заволодіння ОСОБА_11 та іншими учасниками процесу майном ПАТ «Метабанк», не підтверджено , оскільки обвинувальний акт містить обвинувачення , щодо спроби заволодіння майном ПАТ «Метабанк» (т.179, т.180), тому клопотання задоволенню не підлягає.
Крім того, в попередньому судовому засіданні було розглянуто клопотання , захисника потерпілого ОСОБА_26 адвоката ОСОБА_27 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 (т.257 а.с.69-70). На обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що цим обвинуваченим наразі обрано запобіжний захід у вигляді особистої поруки. Але обвинувачені скоїли ряд злочинів у складі злочинної організації, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів та спричинили тяжкі наслідки. Окрім того, ОСОБА_10 разом із злочинною організацією знову почав вчиняти протиправні дії відносно потерпілих та свідків, а саме: завозив сміття та задимляв територію, вимагав компенсацію збитків, ставши власником ТОВ «СП «МДМ» відзиває позови та фальсифікує докази, направляє листи з вимогою передати документацію від колишнього власника ТОВ «ЗТЛ». На підтвердження вказаних відомостей до клопотання додано копію довіреності від 14.05.2018р.

Також 27.07.2018р. та 14.11.2018р. захисник потерпілого ОСОБА_26 адвокат ОСОБА_27 через канцелярію надав суду аналогічні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 (т.257 а.с.186-188, т.258 а.с.235-237). Окрім того, 03.08.2018р. захисник потерпілого ОСОБА_26 адвокат ОСОБА_27 через канцелярію надав суду доповнення до вказаного клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно зазначених обвинувачених (т.257 а.с.224-226), яке обґрунтовано тим, що обвинувачені можуть сховатись від суду, поручителем ОСОБА_10 є його цивільна дружина ОСОБА_30 , яка є підозрюваною по кримінальному провадженню за ч.2 ст.270 КК України, тому вказані обставини свідчать про виключну необхідність у зміні запобіжного заходу. На підтвердження зазначених обставин надав суду копію ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.05.2017р. (з реєстру судових рішень) про самовідвід суддів по цій справі (т.257 а.с.227-228).

Окрім того, захисник потерпілого ОСОБА_26 адвокат ОСОБА_8 06.08.18р. через канцелярію надала суду клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 (т.257 а.с.230-231). На обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014р по цій справі ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у вигляді особистої поруки, при цьому поручителями виступили: його рідна сестра ОСОБА_31 та його цивільна дружина ОСОБА_32 . Вважає, що обрання такого «родинного» запобіжного заходу є порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства. Окрім того, ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014р по цій справі встановлено, що члени колегії по цій справі були обрані з порушенням вимог ч.3 ст.16-2 КПК України 1960 року, отже в подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014р по цій справі ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у вигляді особистої поруки незаконним складом суду. Окрім того, поручителі ОСОБА_10 не можуть заслуговувати довір`я та поручатись за належну поведінку. На підтвердження цих доводів надана копія ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.05.2017р. (з реєстру судових рішень) про самовідвід суддів по цій справі (т.257 а.с.232).

В судовому засіданні захисники потерпілого ОСОБА_26 адвокати ОСОБА_27 та ОСОБА_8 свої вищезазначені клопотання підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені ними у цих клопотаннях, просили їх задовольнити відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 . Щодо обвинуваченого ОСОБА_29 , адвокати на задоволенні клопотання не наполягали, оскільки його поведінка на сьогоднішній день не дає підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання захисників потерпілого про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 підтримав та просив задовольнити, враховуючи тяжкість пред`явленого обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти вказаних клопотань заперечував та пояснив, що підстави для їх задоволення відсутні, оскільки обвинувачені належним чином виконують свої процесуальні обов`язки, вчасно з`являються до суду, судові засіданні без поважних причин не зривають, тому просив у задоволенні вказаних клопотань щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 відмовити.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 в судовому засіданні підтримали думку адвоката ОСОБА_6 та просили у задоволенні клопотання про зміну відносно них запобіжного заходу відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків та міркувань.

Відповідно до ст.148 КПК України 1960 року запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам

ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний,

засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від

виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у

справі або продовжувати злочинну діяльність.

Згідно ст.150 КПК України 1960 року при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються

тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Відповідно до ст.155 КПК України 1960 року взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано:

1) у справах про злочини, за які законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у випадках, якщо підозрюваний, обвинувачений, підсудний не виконав обов`язків, пов`язаних із раніше застосованим до нього запобіжним заходом, у тому числі обов`язків, передбачених статтею 149-1 цього Кодексу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

2) у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше трьох років, - виключно у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний, перебуваючи на волі, переховувався від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджав установленню істини у справі, продовжив злочинну діяльність або не виконав обов`язків, пов`язаних із раніше застосованим до нього запобіжним заходом, у тому числі обов`язків, передбачених статтею 149-1 цього Кодексу;

3) у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, за винятком випадків, коли ця особа, перебуваючи на волі, переховувалася від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджала встановленню істини у справі або продовжила злочинну діяльність.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2014р по цій справі ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у вигляді особистої поруки. Іншим обвинуваченим, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 також в рамках цієї справи обрані запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі. На сьогоднішній день суду не надано доказів того, що виникли ризики чи обставини, які не були враховані при обранні обвинуваченим вищезазначених запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі. При розгляді клопотань судом враховується: тяжкість пред`явленого обвинувачення, вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків обвинувачених в містах їх проживання, сімейний та майновий стан, відсутність судимостей.

При вирішенні даного питання суд також враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити як права обвинуваченого, так і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
На сьогоднішній день всі обвинувачені з`являються до суду, у випадках нез`явлення до судових засідань обвинуваченими надавались документи, які підтверджують поважні причини щодо неприбуття до суду, тобто виконують покладені на них процесуальні обов`язки, тому суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, з викладених підстав, суд приходить до висновку, що клопотання захисників потерпілого ОСОБА_26 адвокатів ОСОБА_27 та ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 не засновані на законі, є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Окрім того, 18.05.2018р. обвинувачена ОСОБА_12 через канцелярію суду надала клопотання про скасування їй запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (т.257 а.с.75). В клопотанні зазначила, що вона кожен раз з`являється до судових засідань, не ухиляється від виконання своїх процесуальних обов`язків, має постійне місце роботи та проживання, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, судовий розгляд цієї справи відбувається тривалий час, внаслідок чого всі обвинувачені проводять все життя в судових засідань. З викладених підстав просить скасувати їй запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Аналогічні клопотання подали суду обвинувачені ОСОБА_17 (т.256 а.с.211-214), ОСОБА_13 (т.256 а.с.215-216), та усно заявила в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_15 .

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 свої клопотання підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені ними у клопотанні, просили вказані задовольнити та скасувати їм запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти вказаних клопотань не заперечував та пояснив, що наявні підстави для їх задоволення, оскільки обвинувачені належним чином виконують свої процесуальні обов`язки, вчасно з`являються до суду, судові засіданні без поважних причин не зривають, тому вважав за можливе скасувати запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 .

Прокурор в судовому засіданні проти вказаних клопотань обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 заперечував, та пояснив, що вказаним обвинуваченим інкримінується вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, обвинувачені не навели належних доводів для скасування відносно них запобіжного заходу, тому в задоволенні вказаних клопотань необхідно відмовити.

Захисники потерпілого ОСОБА_26 адвокати ОСОБА_27 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали думку прокурора.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.148 КПК України 1960 року запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Згідно ст.150 КПК України 1960 року при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Відповідно до ст.151 КПК України 1960 року підписка про невиїзд полягає у відібранні від підозрюваного або обвинуваченого письмового зобов`язання не відлучатися із зареєстрованого місця проживання чи перебування або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого. Якщо підозрюваний або обвинувачений порушить дану ним підписку про невиїзд, то вона може бути замінена більш суворим запобіжним заходом; про це підозрюваному або обвинуваченому повинно бути оголошено при відібранні від нього підписки про невиїзд.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 обвинувачені належним чином виконують свої процесуальні обов`язки, вчасно з`являються до суду, судові засіданні без поважних причин не зривають, але на думку суду, саме наявність запобіжного заходу у обвинувачених є одним з тих факторів, який забезпечує їхню належну процесуальну поведінку. При розгляді клопотань судом враховується: тяжкість пред`явленого обвинувачення, вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків обвинувачених в містах їх проживання, сімейний та майновий стан, відсутність судимостей. При розгляді клопотань суду не було надано будь-яких доказів, які давали підстави для скасування запобіжного заходу. Підписка про невиїзд, на думку суду, не перешкоджає обвинуваченим реалізувати свої законні права та інтереси, оскільки пересування за межами адміністративно-територіальних одиниці, в якій проживає обвинувачений, можливе за наявності дозволу органу, в провадженні якого перебуває кримінальна справа.

Отже, з викладених підстав, суд приходить до висновку, що клопотання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 про скасування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд відносно них не засновані на законі, є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Окрім того, під час попереднього розгляду даної справи обвинуваченим ОСОБА_16 заявлено клопотання щодо направлення вказаної кримінальної справи прокурору для усунення порушень,(а.с.131-141 т. 260) яке мотивоване наявністю протиріч щодо його участі в інкримінованих епізодах злочинної діяльності відносно ДП МОУ «ЗАРЗ», часу вчинення злочинів, безпідставного пред`явлення йому обвинувачення, в тому числі щодо використання третейських судів, тощо. Крім того, підсудним у клопотанні зазначено, що з обвинувального висновку взагалі не вбачається доведеності його вини у вчиненні інкримінованих злочинів, посилань на відповідні докази та взагалі їх наявність, не зазначено ролі кожного співучасника та інше, обвинувачення є неконкретним та не доводить місце, час, спосіб, мотив вчинення злочинів. У зв`язку з цим, підсудним ОСОБА_16 наголошено на тому, що вищезазначені порушення унеможливлюють винесення в подальшому вироку, а тому і перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний висновок та додані до нього матеріали, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.249-1 КПК України (в ред.1960 року), підставою для повернення справи прокурору є істотне порушення прокурором вимог ст.ст.228-232 КПК України, в тому числі порушення вимог ст.223 КПК України (в ред.1960 року) щодо змісту обвинувального висновку. Питання же, на яких наголошує підсудний в обґрунтування клопотання, суд, відповідно до ст.324 КПК України (в ред.1960 року), вирішує при постановленні вироку, в тому числі чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується підсудний, чи має це діяння склад злочину, чи винен підсудний у його вчиненні. Окрім того, стаття 277 КПК України (в ред.1960 року) надає прокурору право змінити під час судового розгляду пред`явлене особі обвинувачення, сформулювавши нове, змінивши, за необхідності, кваліфікацію злочину, давши іншу, ніж раніше оцінку форми вини, мотиву вчиненого діяння або по іншому оцінити будь-які об`єктивні ознаки діяння, тощо. З урахуванням викладеного, задоволенню дане клопотання не підлягає.

Також обвинуваченим ОСОБА_16 під час попереднього розгляду заявлено клопотання про повернення даної кримінальної справи на додаткове розслідування (а.с.142-147 т.260)у зв`язку з наступним. Так, на його думку, з обвинувального висновку не вбачається підстав вважати, що саме підсудними були укладені ряд договорів, які були посвідчені нотаріусами, а зазначені докази винуватості напроти свідчать про відсутність складу злочину у їх діяннях, а також не зрозуміло чому іншим сторонам відповідних угод не було пред`явлено обвинувачення.

Розглядаючи дане клопотання суд враховує положення статті 246 КПК України (в ред.1960 року), відповідно до якої дійсно передбачене повернення справи на додаткове розслідування при попередньому розгляді справи у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. Передбачено цією статтею і право повернення справи на додаткове розслідування для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, якщо окремий розгляд справи щодо них неможливий.

У той же час заявлення такого клопотання не покладає на суддю обов`язку у всіх випадках ухвалювати рішення про повернення справи на додаткове розслідування, суддя має впевнитися в наявності відповідних підстав. Враховуючи, що на даний час докази судом не досліджені, обставини не з`ясовані, а також те, що законом передбачене право прокурора на зміну обвинувачення в судовому засіданні, суд приходить до висновку про передчасність заявлення даного клопотання з викладених у ньому підстав та відсутність на даній стадії процесу таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, викладених у клопотанні, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Також обвинуваченим ОСОБА_16 під час попереднього розгляду заявлено клопотання про повернення даної кримінальної справи на додаткове розслідування (а.с.122-130 т. 260) у зв`язку з тим, що 22.12.2010 згідно Закону України «Про внесення змін в ст.. 9 Закону України «Про організаційно-правові засади боротьби з організованою злочинністю» були ліквідовані слідчі підрозділи в складі УБОЗ в Запорізькій області. Однак слідчий ОСОБА_33 призначений до слідчої групи за цією кримінальною справою згідно постанови від 22.11.2010 (т.1 а.с. 179) продовжував незаконно виконувати свої повноваження слідчого УБОЗ в Запорізькій області, та виносив процесуальні документи. Таким чином, усі процесуальні документи винесені слідчим УБОЗ в Запорізькій області ОСОБА_33 після 22.12.2010 є незаконними, як і усі слідчі дії проведені цим слідчим.
Прокурор та представники потерпілого ОСОБА_7 просили відмовити у задоволенні клопотання. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 просили клопотання задовольнити.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані заявником докази та матеріали кримінальної справи, суд приходить до висновку про те, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню. Згідно ст. 102 КПК України (в редакції 1960 року, органами досудового слідства є слідчі органів внутрішніх справ. Відповідно закону органами досудового слідства названі не заклади, а посадові особи відповідних відомств слідчі органів внутрішніх справ. Належність слідчого до того, чи іншого відомства не впливає на його процесуальне положення. Слідчий ОСОБА_35 весь період розслідування був слідчим органів внутрішніх справ. Крім того, завжди був слідчим Запорізького гарнізону міліції ГУМВС в Запорізькій області. Згодом відбулась реорганізація у назві, але на час проведення слідчих дій ОСОБА_35 залишався слідчим, а не співробітником органу дізнання. Таким чином клопотання не підлягає задоволеню.

Під час попереднього судового засідання було розглянуто клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 про повернення справи на додаткове розслідування (а.с.76 т. 258) з причин того, що згідно матеріалів кримінальної справи , обвинувачення ОСОБА_11 було пред*явлено 10.02.2011 в приміщення УБОЗ Запорізької області, також було роз*янені права обвинуваченому та проведено допит обвинуваченого ОСОБА_11 в приміщенні УБОЗ Запорізької області. В той же час , згідно довідки СІЗО 10.02.2011, ОСОБА_11 для проведення слідчих дій на території Запорізького СІЗО та за його межами не витребувався та не вивозився. (а.с. 77 т.268)
Прокурор та представники потерпілого ОСОБА_7 просили відмовити у задоволенні клопотання. Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 просили клопотання задовольнити.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані заявником докази та матеріали кримінальної справи, суд приходить до висновку про те, що згідно матеріалів кримінальної справи 10.02.2011 відносно ОСОБА_11 було винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого (а.с. 229-250 т. 141, а.с. 1-44 т. 142), 10.02.2011 було складено протокол про роз*яснення обвинуваченому суті пред*явленого обвинувачення та вручення копії постанови про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_11 (а.с. 45, т. 142) , 10.02.2011 було складено протокол ро*яснення прав обвинуваченому ОСОБА_11 (а.с. 46 т. 142), 10.02.2011 було складено протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_11 (а.с. 47-51 т. 142). Як зазначається в цих протоколах і постановах, ОСОБА_11 був ознайомлений з цими документами також 10.02.2011 в приміщенні УБОЗ Запорізької області. Згідно довідки СІЗО , 10.02.2011 ОСОБА_11 для проведення слідчих дій на території Запорізького СІЗО та за його межами не витребувався та не вивозився. (а.с. 77 т.268). Отже, суд робить висновок про те, що указані дії підчас досудового розслідування не були проведені, а тому було порушено право обвинуваченого ОСОБА_11 на захист. Таким чином, судом встановлено наявність істотних порушеннь вимог кримінально-процесуального закону при проведенні досудового розслідування, які не можуть бути усунуті під час судового розгляду справи, тому їх належить усунути під час досудового розслідування. А саме необхідно роз*яснити ОСОБА_11 його права як обвинуваченому , провести дії по пред*явленню ОСОБА_11 постанови про притягнення в якості обвинуваченого.
Крім того, під час попереднього судового засідання, суд перевіривши доводи указані в клопотанні (а.с.157-164 т.258) встановив, відсутність в матеріалах кримінальної справи ряда доказів на які посилається сторона обвинувачення, у зв*язку з чим обвинувачені не можуть бути ознайомлені з ними, що є порушенням права на захист. А саме, в матеріалах кримінальної справи відсутні оригінали документів на які посилається обвинувачення : Договір купівлі-продажу від 13 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_29 та ОСОБА_36 , згідно якого ОСОБА_29 придбав нерухоме майно, розташоване в м Запоріжжя, по вул. Оріхівська бухта, 10-б, Оціночний акт, акти введення в експлуатацію споруд і будівель, розміщених на території причалу №7, та документи, в яких зафіксована належність ЗОО «УТМР» об`єктів нерухомого майна на території причалу №7 за адресою: м Запоріжжя, вул. Оріхівська бухта, 10-б, Договір купівлі-продажу № 8 від 28.07.2008 року, на поставку на адресу ДП МОУ «ЗАРЗ» запасних частин і матеріалів на суму 99 636 грн.,Договір на поставку пива від 15.11.2008г. між ПП «Авто Центр Преміум № 1» і ВАТ «Мелітопольський пивоварний завод», Договір купівлі-продажу від 03.04.2009 року між ПП «Науменко Ком» та ПП «Ліга РЕС», Акти звірок взаємозаліків, вилучені у КП Водоканал, Заява ОСОБА_37 про визнання її потерпілою. Таким чином, в період досудового слідства було порушено право обвинувачених на ознайомлення з усіма матеріалами кримінальної справи, передбаченого ст.. 218 КПК України 1960 року, що в свою чергу є порушенням права обвинувачених на захист. Указане порушення неможливо усунути під час судового розгляду справи, а тому кримінальна справа повинна бути повернута на додаткове розлідування в ході якого слідчі повинні пред*явити обвинуваченим оригінали указаних документів, на які є посилання в обвинувальному висновку.
За таких обставин справа не може бути призначена до судового розгляду, а тому у відповідності до ст.. 246 ч.1 КПК України 1960 року підлягає поверненню на додаткове розслідування.
Також під час попереднього судового засідання було розглянуто клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального висновку прокурору (а.с.231-234 т.258) з підстав порушень кримінально процесуального закону під час його складання.
Під час досудового слідства, а також в процесі ознайомлення з матеріалами даної кримінальної справи та з обвинувальним висновком, ОСОБА_10 вимагав від слідчих та прокурорів складання усіх процесуальних документів та обвинувального висновку виключно державною мовою, (а.с.226(зворот) т. 181, а.с. 99 т. 250) оскільки використання російської мови призводило до вільного трактування слідчими та прокурорами кримінального та кримінально-процесуального закону, а також ускладнювалося тими обставинами, що в Україні відсутні офіційні переклади кримінального та кримінально-процесуального кодексів України з державної мови на російську мову. Проте усі зазначені вище клопотання ОСОБА_10 були залишені без задоволення, чим грубо порушені його права.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 57 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про засади державної мовної політики» від 28.02.2018 р. у справі № 1-1/2018 (далі за змістом - Рішення), яке було постановлено вже після винесення апеляційним судом Запорізької області ухвали від 21.12.2017 р. у справі № 1-1048/11, було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України «Про засади державної мовної політики» від 3 липня 2012 року № 5029-УІ зі змінами.

П. 2 резолютивної частини Рішення встановлено, що Закон України «Про засади державної мовної політики» від 3 липня 2012 року № 5029-УІ зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

П. 3 резолютивної частини Рішення встановлено, що Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
Ч. 1 ст. 12 «Мова судочинства і діловодства в судах» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.
Із зазначеного вище слідує, що на теперішній час виключно статтею 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентується порядок використання мови судочинства і діловодства в судах України, якою, згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону, є державна мова, тобто українська мова.
ОСОБА_10 є громадянином України, який вільно володіє державною мовою, та має право вимагати проведення судового засідання українською мовою.
Обвинувальний акт було складено на російській мові. Клопотання ОСОБА_10 щодо усунення наведеного порушення та складення обвинувального висновку на українській мові було проігнороване, що порушує засаду судочинства здійснення кримінального провадження державною мовою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. В даному випадку, суд зазначає, що діюче законодавство виключає можливість проводити розгляд кримінальної справи іншою мовою крім української, а обвинувальний акт на 1590 сторінках складено російською, що наразі є іноземною мовою, більш того, мовою країни агресора, у зв*язку з діями якої зараз на території Запорізької області введено воєнний стан . Не дивлячись на це в суді цей документ буде оголошуватись російською мовою, що буде порушенням законного права обвинувачених та інших учасників кримінального процесу на використання в судочинстві та діловодстві в судах України державної мови.
Зважаючи на необхідність повернення справи на додаткове розслідування, суд прийшов до висновку про те що порушення, щодо складання обвинувального висновку державною мовою також повинно бути усунуто під час додаткового розслідування.
Керуючись ст. ст. 228-232, 237, 244, 246, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ДП Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» (в/ч НОМЕР_1 ) задовольнити. Залучити до участі як третьої особи на стороні позивача в цивільному позові ДП Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» (в/ч НОМЕР_1 ) про стягнення матеріальної шкоди спричиненої злочином - Державний концерн «Укроборонпром».
Позов ДП Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» (в/ч НОМЕР_1 ) про повернення безпідставно набутого майна до ПП «Авто-Портал», ПП «Добриньком» та заяву забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, залишити без розгляду.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_6 , та обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити.
Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 205, ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 366, ч.4 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України;
ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 205, ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 209, ч.1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 366, ч.4 ст. 28, ч.2, 3 ст. 358 К К України;
ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366 , ч.4 ст.28, ч.2,3 ст.358 КК України;
ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.1 ст.255, ч.4 ст.190, ч.1 ст.255, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст.209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366, ч.4 ст.28, ч.2,3 ст.358, ч. 2 ст. 191 КК України;
ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч.5 ст.191, ч.1 ст.255, ч.4 ст.190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст.209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 206, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366 , ч.4 ст.28, ч.2,3 ст.358 КК України;
ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.1 ст.255, ч.4 ст.190, ч.1 ст. 255, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366 , ч.4 ст.28, ч.2, 3 ст.358 КК України;
ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.255, ч.3 ст.209, ч.4 ст.28, ч.2 ст.366 КК України;
ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2, 3 ст.358 КК України, - повернути прокурору Запорізької області для проведення додаткового розслідування, для усунення недоліків та виконання слідчих дій, які визначені в мотивувальній частині цієї ухвали.
У задоволенні решти клопотань відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з моменту її проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2