Справа № 761/1511/19 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1246/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря : ОСОБА_5 ,
за участю пр-ка заявника: адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2019 року, якою скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , на бездіяльність уповноважених осіб ДБР, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 28.11.2018 року, повернуто особі, яка її подала,
В С Т А Н О В И Л А:
15.01.2019 року ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою щодо зобов`язання ДБР внести до ЄРДР відомості про вчинення детективом НАБУ ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2019 року вказану скаргу було повернено особі, яка її подала.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з офіційного сайту ДБР вбачається, що адресою реєстрації вказаної юридичної особи є м. Київ, вул. Грушевського 12/2, що територіально знаходиться в Печерському районі м. Києва, у зв`язку з чим, оскарження дійуповноважених осіб ДБР відноситься до територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та зобов`язати слідчого суддю Шевченківського районного суду м. Києва розглянути скаргу на бездіяльність ДБР щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вимоги обґрунтовує тим, що висновки, до яких суд першої інстанції прийшов в оскаржуваній ухвалі, є незаконними та необґрунтованими. Так, апелянт зазначає, що, оскільки Главою 26 Розділу ІІІ КПК України територіальна підсудність скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, не визначена, відповідно до правозастосовної практики розгляд таких скарг здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Адвокат звертає увагу на ту обставину, що законодавцем жодним чином не вказано вимогу щодо визначення підсудності розгляду клопотання чи скарги під час проведення досудового розслідування не за місцем фактичного місцезнаходження, а за місцем юридичної реєстрації органу досудового розслідування. Апелянт вказує, що в оскаржуваному випадку органом досудового розслідування є ДБР та відповідну заяву про вчинення злочину було направлено саме на адресу місцезнаходження органу досудового розслідування Центрального апарату ДБР (м. Київ, вул. Симона Петлюри,15), яка відноситься до Шевченківського району м. Києва, тобто, підпадає під юрисдикцію Шевченківського районного суду м. Києва. Вказана інформація щодо розташування Центрального апарату ДБР знаходить своє підтвердження на офіційних сайтах, у зв`язку з чим, на думку апелянта, висновки суду першої інстанції є помилковими.
Заслухавши доповідача, представника заявника, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України як підставу для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції передбачено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Під неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до п. п. г) п. 1 ч. 1 ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи органів державного бюро розслідувань.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державне розслідувань» Систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні органи, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні та інші підрозділи. Організаційну структуру Державного бюро розслідувань затверджує Директор Державного бюро розслідувань за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Частина 5 вказаної статті визначає, що територіальні органи Державного бюро розслідувань є юридичними особами, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.
Розпорядженням Кабінету міністрів України №938-р Про погодження затвердження організаційної структури Державного бюро розслідувань від 13.12.2018 року, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» було погоджено пропозицію Держаного бюро розслідувань щодо затвердження організаційної структури зазначеного Бюро.
Так, структуру Державного бюро розслідувань утворюють: центральний апарат, сім територіальних управлінь, Академія та Науково-дослідний інститут. До центрального апарату ДБР входять 15 управлінь та 4 самостійних відділів. Територіальні управління, згідно з Законом України «Про Державне бюро розслідувань», розташовані у містах: Львів, Хмельницький, Миколаїв, Мелітополь, Полтава, Краматорськ та Київ.
Відповідно до інформації, зазначеної на офіційному сайті Державного бюро розслідувань, фактичне місце знаходження центрального апарату ДБР м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що територіально відноситься до юрисдикції Шевченківського району м. Києва.
28.11.2018 року адвокатом ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , до центрального апарату ДБР було подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень /а. п. 22-23/.
Частиною 1 статті 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Відповідно до ч. 4 вказаної статті Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Частиною першою статті 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318380 цього Кодексу, з урахуванням положень Глави 26.
Територіальну підсудність скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора Главою 26 розділу ІІІ КПК України не визначено.
Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 року № 223-558/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», оскільки законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 КПК України), з урахуванням положень частини шостої статті 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, частина перша статті 306, частина третя статті 234 КПК України тощо).
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що у таких випадках не можна керуватися положеннями частини першої статті 32 КПК, яке, з огляду на зміст цієї статті та її місце у структурі КПК України, стосується лише суду, який здійснює кримінальне провадження як орган, що розглядає справу по суті, і не регламентує діяльність слідчого судді.
Водночас у більшості випадків КПК України визначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 КПК України).
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування аналогії права, у зв`язку з чим, зазначене вище правило має застосовуватись й до розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність стосовно невнесення відомостей до ЄРДР.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що скарга на бездіяльність службових осіб ДБР адвокатом ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , подана з порушенням правил територіальної підсудності, є помилковими та такими, що порушують конституційні права особи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що скарга була направлено до належного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2019 року, якою скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , на бездіяльність уповноважених осіб ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 28.11.2018 року, повернуто особі, яка її подала скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , на бездіяльність уповноважених осіб ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 28.11.2018 року повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.306, 307 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4