Номер провадження: 11-кп/785/1387/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника колонії ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Концеба, Савранського району Одеської області, з середньою освітою, не одруженого,
засудженого вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2015 року за ч.2 ст.289, ст.ст.71, 72 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення. Відбуваючи покарання в Одеській виправній колонії №14 ОСОБА_8 до виконання робіт із благоустрою ставиться байдуже, в організації виховних заходів, які проводились в установі та у реалізації програм диференційованого впливу участі не приймає, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне, тощо.
Не погодившись з прийнятим рішенням засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та звільнити умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції не врахував той факт, що за час свого перебування в установі він з 01 березня 2017 року він офіційно працевлаштований, зарекомендував себе позитивно, має 8 заохочень та не має жодного стягнення. Крім того, засуджений зазначив, що постійно приймає активну участь у виконанні робіт з благоустрою як установи, так і свого відділення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора ОСОБА_6 та представника колонії ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали особової справи засудженого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 на момент розгляду в суді його клопотання про умовно-дострокове звільнення відбув більше двох третин строку покарання у виді 5 років 1 місяців позбавлення волі призначеного йому за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2015 року.

Разом з цим апеляційний суд зазначає, що частина призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі була перерахована засудженому з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що він дові своє виправлення апеляційний суд визнає необгрунтованими. Сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, який відповідно до характеристики адміністрації колонії за період тримання в Одеській установі виконання покарань №21 характеризувався посередньо.

Апеляційний суд враховує особу засудженого ОСОБА_8 , який до цього тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі, і аналогічних злочинів, за що відбував реальні терміни ув`язнення.

При цьому засуджений ОСОБА_8 вже звільнявся умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 8 місяців 3 дні за попередньою судимістю, і в період умовно-дострокового звільнення, він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив новий умисний злочин, що характеризує ОСОБА_8 виключно з негативної сторони, як особу, яка свідомо не бажає вести законослухняний спосіб життя та систематично вчиняє нові умисні злочини.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що на даний час призначене ОСОБА_9 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, а тому не вбачає підстав для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3