Дата документу 13.02.2019 Справа № 310/4028/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/9/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/4028/18
Категорія ст. 185 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001505 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, одруженого, неповнолітніх дітей не має, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає вирок дуже суворим. Висновки суду першої інстанції, зроблені без дотримання вимог ст. 94 КПК України, відповідно до яких оцінка доказів проводиться не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а і в їх сукупності, з урахуванням достатності та взаємозв`язку. ОСОБА_6 давав показання, приймав активну участь в розслідуванні, надавав пояснення, приймав участь у слідчий експериментах. ОСОБА_6 зробив висновки, більш не буде скоювати злочинів, бажає виховувати дітей, зареєструвати шлюб, опікуватися дітьми. Просить врахувати всі обставини справи, призначити більш м`яке покарання. Просить вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.07.2018 року яким засуджено ОСОБА_6 змінити, призначити більш м`яке покарання, в задоволені позову відмовити повністю, так як не відповідає вимогам ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілого, які вважали, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначено йому покарання у вигляді 150 ( сто п`ятдесят ) годин громадських робіт. Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСББ «Лідер» матеріальну шкоду в сумі 1741 ( одна тисяча сімсот сорок одна) гривень 00 копійок. Речові докази залишено при матеріалах кримінального провадження. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, покладено на рахунок держави.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 22.05.2018 року приблизно о 02 годині ОСОБА_6 , знаходячись на території двору, розташованого за адресою: Запорізька область місто Бердянськ вулиця Хіміків будинок №4, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись біля вхідних дверей до під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з зовнішньої частини металевих дверей, шляхом вільного доступу, таємно викрав «Блок виклику домофону БВД-342» вартістю 1741 гривня, належний ОСББ «Лідер-4». Відразу після цього ОСОБА_6 з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСББ «Лідер-4» майнову шкоду на загальну суму 1741 гривня.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі захисником.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 185 КК України.

Доводи апелянта про пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, передбачені такі види покарань, як штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, виправні роботи на строк до двох років, арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.

При розгляді кримінального провадження суд першої інстанції достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 покарання у виді штрафу не знайшов, оскільки останній офіційно не працює.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення ОСОБА_6 призначеного йому судом першої інстанції покарання, оскільки майновий стан обвинуваченого не дозволяє призначити йому покарання у виді штрафу, а інші покарання, передбачені в санкції ч. 1 ст. 185 КК України, є більш суворими чим громадські роботи, а тому призначене судом покарання у виді 150 годин громадських робіт, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Не заслуговують доводи апелянта і про те, що суд першої інстанції неправильно вирішив цивільний позов, оскільки обвинуваченим ОСОБА_6 викрадений ним блок домофону був повернутий цивільному позивачу, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Із роз`яснення п. 14 постанови Пленуму № 4 від 01.03.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні свій цивільний позов підтримала про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 1741 грн., оскільки ОСББ було вимушено перерахувати цю суму грошей (а.п. 31-32) для встановлення домофону на дверях під`їзду, а блок домофона вона згодна повернути обвинуваченому.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСББ «Лідер» матеріальної шкоду в сумі 1741 грн.. та зобов`язання потерпілої про повернення блоку виклику домофона БВД-342 обвинуваченому ОСОБА_6 є обґрунтованим та законним.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: