УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 752/8439/15-к

провадження № 51-10421ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
встановив:
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року засуджено:
ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 377 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 27 лютого 2015 року по 22 квітня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 347 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Постановлено на підставі статей 71, 72 КК вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2014 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та звільнено від його відбування на підставі ст. 75 ККз випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, виконувати самостійно.
За цим же вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано невинуватими у вчиненні злочинів та виправдано за: ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 343 КК у зв`язку з недоведеністю, що в діяннях обвинувачених є склад кримінального правопорушення; ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченими.
Київський апеляційний суд ухвалою від 11 жовтня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 змінив. Виключив з мотивувальної частини вироку посилання на недопустимість доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 лютого 2015 року. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду, прокурор поза межами строку на касаційне оскарження подала касаційну скаргу, до якої долучила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали цього суду.
Як на поважні причини пропуску строку прокурор посилається на те, що ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року її касаційну скаргу було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 11 січня 2019 року прокурор подала нову касаційну скаргу, яку Верховний Суд ухвалою від 21 січня 2019 року, безпідставно, на її думку, повернув, оскільки прокурор не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, а подала нову касаційну скаргу, яку Верховний Суд повинен був перевірити на відповідність вимогам процесуального закону і прийняти відповідне рішення про відкриття касаційного провадження або залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
При цьому правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу.
Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
Порядок обчислення процесуальних строків визначений ст. 115 КПК. Частиною 4 вказаної норми процесуального закону визначено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було постановлено 11 жовтня 2018 року, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для прокурора було 14 січня 2019 року.
Однак в черговий раз прокурор подала касаційну скаргу 08 лютого 2019 року (згідно з відміткою на касаційній скарзі), тобто після закінчення тримісячного строку на касаційне оскарження, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК.
Частиною 1 ст. 117 КПКвстановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
З інформації, що міститься в провадженні за скаргою, вбачається, що, не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , прокурор ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, 14 грудня 2018 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка надійшла до цього Суду 18 грудня 2018 року. Колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ухвалою від 26 грудня 2018 року залишила касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК та надала семиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Згідно з інформацією, яка міститься в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, копію згаданої ухвали касаційного суду отримано прокуратурою міста Києва 03 січня 2019 року.
Надалі, в межах строку на касаційне оскарження, 15 січня 2019 року від прокурора ОСОБА_4 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , датована 11 січня 2019 року.
Оскільки повторно подана прокурором касаційна скарга надійшла до Верховного Суду в межах строку на касаційне оскарження і з її змісту не вбачалося, що прокурор ОСОБА_4 , яка подавала первинну касаційну скаргу, звернулася саме з новою касаційною скаргою, а не з касаційною скаргою на усунення недоліків, і сама прокурор ОСОБА_4 , яка подавала як первинну касаційну скаргу, так і повторну, не зазначала, що нею подається саме нова касаційна скарга, а не касаційна скарга на усунення недоліків, Верховний Суд ухвалою від 21 січня 2019 року повернув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , так як в ній не було усунено недоліків, про які суд касаційної інстанції зазначив в ухвалі від 26 грудня 2018 року.
При цьому Верховний Суд не бере до уваги відомості, що містяться в копії супровідного листа наданого прокурором ОСОБА_4 датованого 11 січня 2018 року (датою подання повторної касаційної скарги є 11 січня 2019 року), в якому зазначено: «що 14.12.2018 р. додатки до касаційної скарги були направлені до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду разом з помилково поданою раніше касаційною скаргою у даному кримінальному провадженні», оскільки на вказаному супровідному листі, на відміну від касаційної скарги, датованої 11 січня 2019 року, відсутній штрих-код вхідного номера Верховного Суду вх. № 970/0/170-19 від 15.01.2019. Більше того, між інформацією, зазначеною у цьому супровідному листі та в касаційній скарзі, датованій від 11 січня 2019 року, містяться суперечності, а саме: в супровідному листі в графі «Додатки» зазначено про направлення касаційної скарги на 8 аркушах та 11 копій касаційної скарги на 88 аркушах (без додатків), тоді як у вищезазначеній касаційній скарзі зазначається про направлення до Верховного Суду 11 копій касаційної скарги на 88 аркушах, копій судових рішень на 22 аркушах та копія посвідчення прокурора на 1 аркуші.
Так, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що прокурор ОСОБА_4 не навела переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску нею строку на касаційне оскарження, а тому заявлене нею клопотання не підлягає задоволенню.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити прокурору в поновленні строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Повернути касаційну скаргу прокурора з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3