У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2019 року про відмову в задоволенні його скарги на постанову слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000110.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000110 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 21.03.2018 р. про закриття кримінального провадження № 0000110.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування апеляційних вимог заявник зазначає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.
Відмічає, що з постанови про закриття провадження вбачається, що підставою для закриття провадження є висновок слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення внаслідок не підтвердження відомостей, викладених у заяві про вчинене кримінальне правопорушення, проте яким чином встановлені такі обставини та їх зміст, всупереч вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, не зазначено.
Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2005 р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09.02.2006 р. та ухвалами Верховного Суду України від 21.04.2006 р. та 07.03.2008 р., задоволено позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до МПП «Алсу» про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією, заборону самочинного будівництва, знесення самочинно забудованої споруди. Ухвалено заборонити МПП «Алсу» добудовувати об`єкт самочинного будівництва та покладено обов`язок знести уже збудоване.
На підставі зазначеного рішення та виконавчого листа № 2-91 від 03.03.2006 р., постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби ММУЮ від 17.03.2007 р. відкрите виконавче провадження. Державний виконавець протягом 13 років не виконує рішення суду з надуманих підстав, вчиняє умисні дії щодо невиконання судового рішення.
Закриваючи кримінальне провадження, слідчий виходив з того, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 26.10.2006 р. у справі № 5/258/0 за МПП «Алсу» визнано право власності на об`єкт незавершеного будівництва одноповерхової прибудови до приміщень магазину по АДРЕСА_1 .
Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26.12.2016 р. вказується, що прибудова до магазину по вул. Новозаводській, 2 має бути знесена незалежно від зміни її статусу, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що прибудова, як будівельний об`єкт, сама по собі, незалежно від її правового статусу, порушує цивільні права стягувача.
Аналогічні висновки відображені у постанові Миколаївського апеляційного суду від 06.12.2018 р., залишеній без змін ухвалою Верховного Суду від 24.01.2019 р.
На викладені обставини слідчий суддя та суд не звернули уваги.
Крім того, слідчий суддя залишив поза увагою лист Міністерства юстиції від 04.04.2019 р., яким встановлено, що державний виконавець при проведенні виконавчих дій порушив норми чинного законодавства України при здійсненні виконавчого провадження.
15.04.2019 р. в аналогічній справі № 489/7190/18 щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2005 р. слідчим суддею скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження, як незаконну.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

06.02.2019 р. до Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову слідчого Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, про закриття кримінального провадження.
Обґрунтовуючи своє рішення про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з наступного.
Відповідно до постанови слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 від 21.03.2018 р., кримінальне провадження розпочате за повідомленням Народного депутата України ОСОБА_4 вчинення директором МПП «АЛСУ» ОСОБА_9 , колишнім директором МПП «АЛСУ» ОСОБА_10 , державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУ ТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_11 кримінального правопорушення.
Відомості про кримінальне правопорушення за фактом неналежного виконання державними виконавцями відділу примусового виконання Управління ДВС ГУ ТУЮ в Миколаївській області своїх службових обов`язків при виконанні рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2005 р. за позовом до МПП «АЛСУ» були внесені 01.08.2016 р. до ЄРДР за № 0000110, правова кваліфікація ч. 1 ст. 367 КК України.
За результатами проведених слідчих дій 21.03.2018 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000110 від 21.03.2018 р., з якої вбачається, що слідчий дійшов висновку щодо відсутності складу кримінального правопорушення у діях державного виконавця, оскільки відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.
Рішення слідчого обґрунтовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2005р. МПП «АЛСУ» заборонене самовільне будівництво прибудови до магазину та зобов`язано знести прибудову, а рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.10.2006 р., визнано право власності МПП «АЛСУ» на об`єкт незавершеного будівництва - прибудову до магазину, а отже наявні два судові рішення, які мають однакову юридичну силу, проте містять протиріччя за змістом. Державний виконавець, виконуючи рішення суду про знесення самочинної забудови, порушив би право власності МПП «АЛСУ» на об`єкт незавершеного будівництва, встановлений рішенням Господарського суду Миколаївської області.
Вказані обставини були встановлені дослідженими матеріалами кримінального провадження і, в тому числі, протоколами допиту заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_12 від 19.09.2016 р. та державного виконавця ОСОБА_13 від 26.02.2018 р., які були допитані в якості свідків.
За такого, слідчий суддя дійшов висновку, що твердження заявника ОСОБА_4 про непроведення в рамках кримінального провадження допиту свідка ОСОБА_13 , а отже належного досудового розслідування, у зв`язку із незазначенням про його допит у постанові про закриття кримінального провадження слідчим, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи, що заявником ОСОБА_4 та прокурором подані клопотання про розгляд справи без їх участі, апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження. Вивчивши матеріали, надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.
Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).
Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначаються у ст. 91 КПК України.
В ст. 284 КПК України, визначені підстави та порядок закриття кримінального провадження, а також оскарження такого рішення.
Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Як вбачається з аналізу норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування обов`язково повинні бути дотриманні принципи повноти та об`єктивності, що є оціночними поняттями. Надаючи складові оцінки доказів у провадженні, законодавець, між тим, залишає за слідчим (прокурором або суддею) можливість прийняття (або неприйняття) рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2005 р. МПП «АЛСУ» заборонене самовільне будівництво прибудови до магазину та зобов`язано знести прибудову.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.10.2006 р. за МПП «АЛСУ» визнано право власності на незавершене будівництво прибудови до магазину.
Тобто, з 2006 року існують два судові рішення, які мають однакову юридичну силу, проте містять протиріччя за змістом.
17.03.2006 р. Ленінським ВДВС ММУЮ відкрито виконавче провадження на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2005 р..
Однак, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2005 р. залишилось не виконаним.
01.08.2016 р. за фактом неналежного виконання державними виконавцями відділу примусового виконання Управління ДВС ГУ ТУЮ в Миколаївській області своїх службових обов`язків при виконанні рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2005 р. за позовом до МПП «Алсу» до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.
21.03.2018 р., приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, слідчий мотивував свої висновки тим, що за наявності двох рішень державний виконавець, виконуючи рішення суду про знесення самочинної забудови, порушив би право власності МПП «АЛСУ» на об`єкт незавершеного будівництва, встановлений рішенням Господарського суду Миколаївської області.

Обґрунтовуючи невиконання державними виконавцями рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2005 р., ОСОБА_4 посилається на наявність чисельних судових рішень. Разом з тим, матеріали кримінального провадження не місять процесуальних документів, які б давали можливість всебічно надати оцінку доводам, викладеним у скарзі.

За наведеного, апеляційний суд вважає, що як слідчий так і слідчий суддя дійшли передчасних висновків про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що слідчим СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області не вжито всіх можливих заходів для проведення всебічного, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження,

Окрім цього відповідно до вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Вказаним вимогам кримінального процесуального закону постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає, оскільки з її змісту неможливо встановити всіх обставин кримінального провадження.

Отже, постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 21.03.2018 р. не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга заявника ОСОБА_4 задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу заявника ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2019 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4 скасувати.
Постановити нову ухвалу. Постанову слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 21.03.2019 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000110 скасувати.
Зобов`язати слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області вчинити дії щодо перевірки обставин кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
____________________ ___________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3