У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0005284 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

представник потерпілого ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник потерпілого ОСОБА_5 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник потерпілого вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Посилається на те, що потерпілий не був повідомлений належним чином про дату та час призначених судових засідань та судове провадження здійснено за відсутності потерпілого. Зазначив, що про ухвалення вироку потерпілий довідався з Єдиного реєстру судових рішень. Вважає, що судом були порушені права потерпілого, передбачені ст. 56 КПК України.

Зазначає про те, що ОСОБА_6 діяв з умислом на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, та поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Тому вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 135 КК України.

Окрім того, на думку апелянта, обвинувачений вину не визнав, і судом не дотримані вимоги ст. 65 КК України при призначенні покарання.

Узагальнений виклад заперечень захисника ОСОБА_9 на апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_9 посилається на те, що потерпілий повідомлявся про кожне судове засідання як рекомендованим поштовим повідомленням, так і по телефону. Потерпілий з`явився у судове засідання, надавав показання щодо можливого призначення покарання обвинуваченому, а у подальші судові засідання він та його представник не з`являлися. Вважає, що покарання судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

08 листопада 2016 року ОСОБА_6 знаходився за адресою: м.Миколаїв, вул. Артилерійська буд. 9 у тамбурі біля входу кв. АДРЕСА_2 , біля якої у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_8 з приводу того, що останній гучно слухає музику.

В ході словесного конфлікту ОСОБА_6 , маючи раптово виниклий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , схопив його за долоню правої руки своєю правою рукою, після чого, обхопивши лівою рукою шию ОСОБА_8 , умисно наніс один удар лівим коліном, після цього наніс один удар лівою рукою в область нижньої частини обличчя ОСОБА_8 .

Коли вже потерпілий впав на землю і знаходився в сидячому положенні, ОСОБА_6 наніс два удари ногою в область обличчя ОСОБА_8 . Таким чином, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , а також думку прокурора, які просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи в її межах, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України та його вина підтверджуються дослідженими судом доказами.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно наносив удари потерпілому рукою і ногами. Не оспорював обставини, визнані судом доведеними.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 також пояснив, що вину визнав, висловив жаль з приводу вчиненого та просив у потерпілого пробачення.

Тобто, не відповідають дійсності наведені апелянтом доводи про невизнання обвинуваченим своєї вини.

Окрім зазначених показань, вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в суді та пояснив, що у 2016 році він наймав квартиру по сусідству з дівчиною обвинуваченого. Він разом з музикантом з м. Києва писали музику з 11:30 год до 16:00 год у квартирі, а потім дивились телевізор. Близько 19:00 год почув стук у двері свого помешкання, коли відкрив, то побачив сусіда ОСОБА_6 , який наніс йому ряд ударів, а після чого він поїхав до лікарні. Зазначає, що йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді викривлення носової перегородки та струс мозку.

Пояснення потерпілого ОСОБА_8 підтверджені висновком судово-медичної експертизи, згідно яким у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин в ділянці голови, синців та саден в ділянці голови та обличчя, струсу головного мозку, які утворилися внаслідок не менш чотирьох ударних дій тупих твердих предметів, та відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Свідок ОСОБА_10 у суді пояснила, що мешкає по сусідству з потерпілим в одному будинку, квартири розташовані через стіну. ОСОБА_8 вдень вдома не бувало, а вночі він неодноразово приходив з друзями, та поводився шумно, з друзями грав на інструментах, навіть у ночі. Усі сусіди на нього скаржилися. Вона неодноразово його просила поводити себе тихіше. Приходила за день до потерпілого рази 4-5, оскільки гучна музика та шум дуже заважали нормально жити. Потім вона поскаржилась ОСОБА_6 на сусіда та останній часто до нього ходив та попереджав, щоб той вимкнув музику та не шумів. В останній раз ОСОБА_6 не витримав та вдарив його, про що в подальшому дізналася від обвинуваченого.

Що стосується доводів апелянта про необхідність допиту свідка ОСОБА_11 під час апеляційного розгляду, про виклик якого потерпілий заявляв клопотання в суді першої інстанції, то встановлено наступне. Зазначений свідок викликався до суду першої інстанції, але не з`явився без поважних причин. Крім того, виходячи з вимог апеляційної скарги, відсутні процесуальні підстави для допиту зазначеного свідка під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції, проаналізувавши досліджені докази, дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному вчиненні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України, в межах висунутого обвинувачення.

Не є слушними доводи захисника про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого, та про необхідність кваліфікації його дій також за ч.1 ст. 135 КК України, що судом першої інстанції не зроблено, оскільки таке обвинувачення ОСОБА_6 не висувалося.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Також не відповідають дійсності наведені апелянтом доводи про порушення процесуальних прав потерпілого при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що потерпілий належним чином судом не повідомлявся про дату та час судового розгляду є безпідставними. Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілий та його представник на протязі усього часу перебування справи на розгляді у суді належним чином повідомлялися про дату та час проведення судових засідань як поштовими повідомленнями, так і за телефоном (а.п. 11, 17, 23, 33, 38, 45, 53, 60, 68, 76, 88, 97, 98, 111, 113, 114, 126, 145, 148, 150). Також потерпілий та його захисник особисто отримували повістку про явку до суду, але у подальшому не з`явилися до суду, не повідомивши причини своєї неявки.

При апеляційному розгляді потерпілий підтвердив, що на його телефонний номер, зазначений у телефонограмах суду, дійсно надходили дзвінки з повідомленнями про розгляд справи, але іноді він не міг з`явитися до суду, оскільки часто перебував як за межами міста, так і за межами України.

Крім того, потерпілий під час судового розгляду допитувався та надавав показання, що свідчить про його належне повідомлення про дату та час судового розгляду. Також у наданих суду заявах потерпілий вказував свою адресу: АДРЕСА_3 , і за цією адресою потерпілому направлялися судом поштові виклики (а.п. 62, 90).

Таким чином, при апеляційному розгляді не встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, та підстави для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, про що просить апелянт.

Що стосується незгоди з призначеним обвинуваченому покаранням, то це не є підставою для скасування вироку, як вважали потерпілий та його представник, надаючи пояснення при апеляційному розгляді.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, який має певне місце проживання, раніше не судимий. Також враховані обставини кримінального провадження, а саме, поведінку потерпілого, що призвела до конфлікту між обвинуваченим та потерпілим.

Крім того, судом враховано, що згідно досудової доповіді відділу з питань пробації у відношенні ОСОБА_6 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе. ОСОБА_6 не становить високої небезпеки для суспільства.

Враховано щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Покарання ОСОБА_6 призначено в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України. На думку апеляційного суду, призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407,424,425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року у відношенні ОСОБА_6 -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3