ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року про арешт майна, -
ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 21 лютого 2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, шляхом заборони на відчуження, на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_8 .
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначає, що підозра ОСОБА_8 є обґрунтованою та підтвердженою доказами, що встановлено судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Потерпілою ОСОБА_10 подана позовна заява про стягнення з підозрюваного матеріальної шкоди у сумі 4 560 грн. та моральної шкоди у сумі 300 000 грн.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек за ОСОБА_8 зареєстроване нерухоме майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчий суддя дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги співрозмірні вартості майна, на яке слід накласти арешт.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали про накладення арешту. Просить постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Апелянт вказує, що слідчим суддею під час прийняття рішення не було враховано вимоги ч. 3 ст. 132 КПК України та п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, відповідно до якої стороною обвинувачення з посиланням на відповідні докази необхідно довести існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі арешту майна. Слідчим суддею не доведено з посиланням на відповідні докази того, що існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, не досліджено докази, які були надані стороною захисту в судовому засіданні та не надана їм відповідна оцінка. В ухвалі слідчого судді є лише посилання на те, що підозра повністю підтверджується доказами, що були встановлені судом при обранні запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши надані матеріали та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі Смирнов проти Росії було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як слідує з матеріалів провадження, Павлоградським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0002348 від 04 грудня 2018 року, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 187 КК України.
Потерпілою ОСОБА_10 подана позовна заява про стягнення з підозрюваного матеріальної шкоди у сумі 4560 грн., та моральної шкоди у сумі 300000 грн., так як вказаним кримінальним правопорушенням останній було завдано моральної та матеріальної шкоди.
Згідно відомостей, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_8 є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 124.
Враховуючи, що в кримінальному провадженні до підозрюваного ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, а також з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження та запобігання можливості відчуження вказаного нерухомого майна, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на зазначене майно.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали слідчого судді.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року про арешт майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: