Справа №359/6098/16-к
Провадження №1-кп/359/36/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2018 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 , його законного представника ОСОБА_14 , захисника - адвоката ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_16 , його законного представника ОСОБА_17 , захисника адвоката ОСОБА_18 , представників служби превенції ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , представників служби у справах дітей ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією об`єднане судове провадження за матеріалами кримінального провадження №0001483, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.07.2016 року, та кримінального провадження №0001308, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2016 року, що надійшли до суду з обвинувальними актами, відносно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нові-Білокоровичі Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, неодруженого, з базовою середньою освітою, неповнолітнього, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,

та
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вороньків Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, неодруженого, з базовою середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , та проживаючого в АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

щодо вчинення ними кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :
23.06.2016 року близько 17 години ОСОБА_30 разом з ОСОБА_13 проходили повз будинок АДРЕСА_5 , де проживає двоюрідна сестра ОСОБА_13 ОСОБА_12 разом з бабусею ОСОБА_31 . В цей час у ОСОБА_13 і ОСОБА_32 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме ноутбука, що належить ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_13 шляхом вільного доступу зайшов на подвір`я будинку АДРЕСА_5 та побачив ОСОБА_33 , яка доглядає за ОСОБА_31 . Користуючись довірою ОСОБА_33 , ОСОБА_13 почав допомагати їй носити воду з колонки до літнього душу, тим самим привертаючи її увагу до себе.

В цей час ОСОБА_30 шляхом вільного доступу зайшов до будинку за вказаною адресою та в одній із кімнат, а саме у шафі, знайшов ноутбук ТМ «Asus R510CC - ХХ874Н», належний ОСОБА_12 .

Після цього, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів ОСОБА_30 викрав вищезгаданий ноутбук та дочекавшись ОСОБА_13 на перетині вулиць Воровського та Київської направився разом з ним до м. Борисполя з метою продати даний ноутбук.

Прибувши до м. Борисполя, ОСОБА_30 та ОСОБА_13 викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, а саме продали ноутбук на центральному ринку особі на ім`я ОСОБА_34 .

Згідно висновку товарознавчої експертизи від 19.07.2016 року вартість ноутбука ТМ «Asus R510CC - ХХ874Н» становить 4100 грн.

Своїми злочинними діями ОСОБА_30 та ОСОБА_13 спричинили потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 4100 грн.

Таким чином, ОСОБА_13 та ОСОБА_16 вчинили дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому групою осіб, тобто вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, 18.07.2016 року близько 23 години ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_35 знаходились біля магазину «Астор» по вул. Центральній, 3 в с. Вороньків Бориспільського району Київської області. В цей час у ОСОБА_13 і ОСОБА_32 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеда «Салют», червоного кольору належного ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_35 , ОСОБА_13 зайшов до приміщення магазину та вступив в розмову з продавцем ОСОБА_11 , тим самим привертаючи увагу останньої до себе.

В цей час, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів ОСОБА_30 шляхом вільного доступу, викрав велосипед «Салют», червоного кольору, належний ОСОБА_11 , який знаходився біля входу до магазину «Астор» по вул. Центральній, 3 в с. Вороньків Бориспільського району та сівши на нього поїхав з місця вчинення злочину. Побачивши, що ОСОБА_30 викрав велосипед належний ОСОБА_11 , ОСОБА_13 вибіг з магазину та поїхав за ОСОБА_35 на власному велосипеді.

Але на виїзді з подвір`я магазину «Астор», коли ОСОБА_30 та ОСОБА_13 намагалися втекти з місця злочину, їх помітив охоронець магазину ОСОБА_28 , тобто їх дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, були виявлені останнім, але незважаючи на це, продовжені ОСОБА_35 та ОСОБА_13 з метою відкритого заволодіння чужим майном. Після цього, ОСОБА_30 та ОСОБА_13 з викраденим майном зникли з місця вчинення злочину, а викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_30 та ОСОБА_13 завдали потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1557 грн.

Таким чином, ОСОБА_13 та ОСОБА_16 вчинили дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) вчиненому повторно групою осіб, тобто вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_16 на початку розгляду кримінального провадження свою вину в інкримінованих їм правопорушеннях визнали частково, вказуючи на те, що попередньої змови між ними не було, тому суд визнав доцільним дослідити обставини вчинення обвинуваченими інкримінованих їм злочинів, допитавши потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень.

В подальшому, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_16 свою вину у скоєнні зазначених злочинів визнали повністю, розкаялися у скоєному.
Так, обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначив, що він повністю згоден з обставинами, викладеними в обвинувальних актах. Показав, що дійсно 23.06.2016 року близько 17 години вони разом з ОСОБА_16 проходили повз будинок, де проживає його двоюрідна сестра ОСОБА_12 . У них виник умисел на таємне викрадення ноутбука, що належить останній. Він зайшов на подвір`я будинку АДРЕСА_5 та побачив ОСОБА_33 , яка приходила доглядати за бабусею ОСОБА_31 . Користуючись довірою ОСОБА_33 , він почав допомагати їй носити воду з колонки до літнього душу, тим самим привертаючи її увагу до себе. В цей час ОСОБА_30 шляхом вільного доступу зайшов до будинку, в одній із кімнат, у шафі знайшов ноутбук ТМ «Asus R510CC - ХХ874Н» та викрав його. Після того вони зустрілися та направилися вдвох до м. Борисполя з метою продати даний ноутбук. Продали вони його центральному ринку особі на ім`я ОСОБА_34 , якого він знає давно. Зазначив, що перед потерпілою він вибачився, а вартість ноутбука повністю відшкодована останній.
Крім того, ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що 18.07.2016 року близько 23 години він спільно з ОСОБА_35 знаходились біля магазину «Астор» по вул. Центральній в с. Вороньків Бориспільського району Київської області. У них виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеда «Салют», червоного кольору, що належить ОСОБА_11 . Діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_35 , він зайшов до приміщення магазину та вступив в розмову з продавцем ОСОБА_11 , тим самим привертаючи увагу останньої до себе. В той час, як ОСОБА_30 викрав велосипед «Салют», червоного кольору, який знаходився біля входу до магазину та сівши на нього поїхав з місця вчинення злочину. Однак ОСОБА_32 помітив охоронець магазину, йшов за ним та кричав, щоб той повернувся. Щодо викраденого майна, яке належить ОСОБА_11 , обвинувачений зазначив, що за свої дії перед останньою він вибачився, велосипед ОСОБА_11 було повернуто. ОСОБА_13 також зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, просив надати йому можливість виправитись.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України визнав в повному обсязі. Показав, що він повністю згоден з поясненнями, які надав обвинувачений ОСОБА_13 , що все відбувалося дійсно так, як зазначено в обвинувальних актах. Так, 23.06.2016 року близько 17 години вони разом з ОСОБА_13 проходили повз будинок, де проживає двоюрідна сестра останнього ОСОБА_12 . У них виник умисел на таємне викрадення ноутбука, що належить ОСОБА_12 . Обвинувачений ОСОБА_13 зайшов на подвір`я будинку АДРЕСА_5 , де побачив ОСОБА_33 та почав допомагати їй носити воду з колонки до літнього душу, тим самим привертаючи її увагу. В цей час він шляхом вільного доступу зайшов до будинку, де в одній із кімнат, у шафі знайшов ноутбук ТМ «Asus R510CC - ХХ874Н» та викрав його. Після того вони з ОСОБА_13 зустрілися та направилися вдвох до м. Борисполя з метою продати даний ноутбук. Вони його продали на центральному ринку особі на ім`я ОСОБА_34 . Також зазначив, що вартість ноутбука повністю відшкодована ОСОБА_12 .
Крім того, ОСОБА_16 показав, що 18.07.2016 року близько 23 години він спільно з ОСОБА_13 знаходились біля магазину «Астор» по вул. Центральній в с. Вороньків Бориспільського району Київської області і у них виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеда «Салют», червоного кольору, який знаходився біля входу до магазину. Діючи за попередньою домовленістю, ОСОБА_13 зайшов до приміщення магазину та вступив в розмову з продавцем ОСОБА_11 , тим самим привертаючи увагу останньої до себе. В той час, він викрав велосипед «Салют», червоного кольору, який знаходився біля входу до магазину. Також показав, що після того, як він взяв велосипед, його помітив охоронець магазину, який почав за ним іти та кричати у слід, однак він сівши на велосипед поїхав з місця вчинення злочину. Щодо викраденого майна, яке належить ОСОБА_11 , обвинувачений зазначив, що велосипед останній було повернуто. ОСОБА_16 також зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, просив надати йому можливість виправитись.
Крім особистого визнання обвинуваченими вини, їх вина у вчиненні кримінальних правопорушень також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 показала, що вона працює продавцем в магазині «Астор» по вул. Центральній в с. Вороньків Бориспільського району вже багато років. На роботу вона приїжджає на велосипеді і завжди залишає його біля магазину. Подія сталася влітку два роки тому, однак точної дати вона не пам`ятає. Вже було пізно близько 23 години, до магазину зайшов ОСОБА_13 , якого вона знає іще з дитинства, почав з нею розмовляти, задавати питання. Через деякий час до магазину забіг громадянин ОСОБА_28 , який працює в цьому ж магазині сторожем та сказав, щоб вона тримала ОСОБА_13 , бо він прийшов не один, а ще з одним хлопцем, який викрав її велосипед та кудись на ньому поїхав. ОСОБА_16 вона не бачила, до магазину він не заходив. На її запитання хто той інший хлопець, ОСОБА_13 назвав не ОСОБА_16 , а зовсім інше прізвище, однак не пам`ятає кого саме. Вона сказала ОСОБА_13 , щоб вони з другом повернули їй велосипед і вона не буде мати до них жодних претензій. Однак вони викрадене майно не повернули і вона була змушена викликати поліцію. Близько другої години ночі їй зателефонував працівник поліції та сказав, щоб вона прийшла, оскільки знайшли її велосипед. Викрадене майно їй повернули.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_28 показав, що два роки тому, точної дати не пам`ятає, влітку чи восени, він працював сторожем в магазині «Астор» по вул. Центральній в с. Вороньків Бориспільського району. В той час ОСОБА_11 працювала в цьому ж магазині продавцем. Остання приїжджає на роботу на велосипеді і залишає його біля магазину. Підходив час закриття магазину і він прийшов сторожувати. До магазину підійшло двоє хлопців, які разом йшли із парку. Спочатку вони позаглядали у вікно та у двері. Свідок вказавши на ОСОБА_13 зазначив, що саме останній зайшов до магазину та розмовляв з продавцем, в той час як ОСОБА_16 взяв велосипед та почав з ним йти в сторону дороги. Перейшовши дорогу ОСОБА_16 сів на велосипед і почав їхати. Він йому кричав, але наздогнати не зміг, оскільки далеко було обходити. Після того, він зайшов до магазину та повідомив ОСОБА_11 , що її велосипед вкрали і що це зробив товариш ОСОБА_13 , оскільки останні разом прийшли та підозріло себе вели. ОСОБА_13 спочатку не казав, хто саме забрав велосипед, однак коли приїхала поліція, то він зізнався в тому, що це зробив ОСОБА_16 .
В судовому засіданні була також допитана потерпіла ОСОБА_12 , яка показала, що обвинувачений ОСОБА_13 є її двоюрідним братом. Останній інколи приходив до них додому, він бачив, що у них дома є ноутбук, оскільки на ньому часто грала її донька. ОСОБА_13 вона також неодноразово дозволяла брати його, але лише у неї дома. Одного разу обвинувачений попросив у неї взяти ноутбук до себе додому, однак вона відмовила, сказавши, що він може ним користуватись лине у неї в будинку. Влітку 2016 року, точної дати не пам`ятає, вона поїхала до своєї тітки в Житомирську область, ноутбук заховала в шафу на кухні. Коли повернулася додому та наступного ранку хотіла його дати доньці, то його на місці не виявилося. Вона його шукала скрізь, телефонувала своїй свекрусі, яка за її відсутності приходила до будинку доглядати стареньку бабусю, але остання нічого про ноутбук не знала та не брала його. Тоді вона відразу подумала на ОСОБА_36 та зателефонувала своєму рідному братові ОСОБА_37 . Коли останній приїхав, вони разом викликали поліцію, а ОСОБА_38 поїхав за ОСОБА_39 та привіз його до її будинку. ОСОБА_13 спочатку стверджував, що нічого не знає, однак згодом зізнався, що ОСОБА_16 запропонував йому вкрасти ноутбук. Вільного доступу до її будинку ОСОБА_13 не мав, однак він на прохання її свекрухи приходив допомогти останній набрати води до літнього душу, якраз в той час, коли вона була у від`їзді. Про це їй казала як свекруха, так і ОСОБА_40 . Сам ОСОБА_13 до будинку не заходив, лише носив воду від криниці до літнього душу, в той час, як ОСОБА_16 взяв ноутбук. Обвинуваченого ОСОБА_16 вона раніше не знала. Також зазначила, що ноутбук їй обвинувачені не повернули. ОСОБА_13 розповів куди вони віднесли ноутбук, але там сказали, що його же продали. Разом з тим, претензій матеріального характеру до обвинувачених вона не має, оскільки їхні батьки повністю відшкодували їй вартість викраденого майна.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показав, що він працює приватним підприємцем на центральному ринку в м. Борисполі. Кілька років тому, дату не пам`ятає, до нього на робоче місце прийшов ОСОБА_13 , якого він знає давно та запропонував йому купити ноутбук. Сказав, що це ноутбук його, ніяких документів не надавав, однак сумнівів щодо того, чи дійсно це майно належить ОСОБА_13 не виникало, оскільки останній сам його включив, все показав, дуже добре в ньому орієнтувався. Вони домовились про ціну, десь близько двох тисяч гривень. ОСОБА_16 також з ним тоді був, але нічого не говорив, просто стояв в стороні. Ввечері він цей ноутбук віддав своєму начальнику, а в подальшому був проданий, за яку ціну і кому йому не відомо. Десь через тиждень до нього на роботу прийшла дівчина і розпитувала про цей ноутбук, казала, що його у неї вкрав брат, на що він відповів, що ноутбук вже продали.

Від допиту свідка ОСОБА_33 сторона обвинувачення відмовилась в судовому засіданні, а обвинувачені, її захисники та потерпіла ОСОБА_12 , з цього приводу на її допиту не наполягали, тому судом прийнято рішення про виключення з обсягу доказів обвинувачення допиту указаного свідка.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Дії ОСОБА_13 кваліфіковані:
- за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене групою осіб та за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно групою осіб.

Дії ОСОБА_16 кваліфіковані:
- за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене групою осіб та за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно групою осіб.

Таку кваліфікацію дій обвинувачених суд вважає правильною.
Відповідно до ППВСУ № 10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" під крадіжкою (таємне викрадення чужого майна) за ст. 185 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Під грабежем за статтею 186 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Так, майно, яким заволоділи обвинувачені, було для них чужим, адже не перебувало в їх власності чи законному володінні. ОСОБА_13 та ОСОБА_16 не мали на нього жодного права, цим майном вони заволоділи у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно.
Викрадення майна, яке належить потерпілій ОСОБА_11 здійснювалось обвинуваченими в присутності останньої. За цією ознакою воно є відкритим та визначається як грабіж.
Викрадення ж майна, яке належить ОСОБА_12 здійснювалось обвинуваченими непомітно для потерпілої чи інших осіб та за цією ознакою є таємним, у зв`язку з чим визначається як крадіжка.
ОСОБА_13 та ОСОБА_16 досягли віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки та грабежу. Їх дії характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачені усвідомлювали, що майно, яким вони протиправно заволодівали, було для них чужим, і вони не мали права на нього. Викрадання цього майна здійснювалось всупереч волі потерпілих, але незважаючи на це, ОСОБА_13 та ОСОБА_16 бажали ним заволодіти. Корисливий мотив обвинувачених полягав у тому, що при вчиненні кримінальних правопорушень вони прагнули обернути чуже майно на свою користь. В результаті цих діянь вони одержали фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном, тоді як потерпілі такої можливості були позбавлені. Таким чином, вчинені ОСОБА_13 та ОСОБА_16 кримінальні правопорушення є закінченими.
Оцінюючи питання наявності попередньої змови між обвинуваченими на вчинення злочину суд враховує, що згідно з п. 24 вищезазначеної ППВСУ злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину. Крім того, як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою означає, що у вчиненні злочину беруть участь дві чи більше особи, які задовольняють вимоги суб`єкта злочину; між цими особами, ще до початку злочину відбулася змова про спільне його вчинення. Форма змови усна чи письмова або у формі конклюдентних дій для наявності співучасті не має значення. Змова про вчинення злочину може відбутися задовго до вчинення злочину чи прямо перед його вчиненням. Ступінь стійкості взаємовідносин між співучасниками не має значення.
Так, в судовому засіданні самі обвинувачені свою вину у інкримінованих їм злочинах визнали повністю, щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень повідомили, що вони дійсно діяли за попередньою змовою, заздалегідь домовившись про спільне вчинення злочинів.
Крім того, вина обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме, показами потерпілої ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 .
Таким чином, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_13 та ОСОБА_16 повинні бути засудженими:
- за ч. 2 ст. 185 КК України, за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене групою осіб та за ч. 2 ст. 186 КК України, за відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно групою осіб.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_16 вчинили тяжкий умисний злочин та умисний злочин середньої тяжкості.
Пом`якшуючою покарання обставиною для ОСОБА_13 та ОСОБА_16 суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, судом відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_13 раніше не судимий, проживає з матір`ю в найманому будинку в с. Вороньків Бориспільського району, за місцем проживання характеризуються посередньо, схильний до необдуманих дій. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за місцем проживання не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_16 раніше не судимий, має місце реєстрації, тимчасово проживає у батька, у найманому будинку в с. Вороньків Бориспільського району. По місцю тимчасового проживання характеризується посередньо. На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога за місцем проживання не перебуває.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що викрадене майно їй було повернуто, у зв`язку з чим жодних претензій до обвинувачуваних ні морального, ні матеріального характеру не має.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні також зазначила, що завдана шкода їй відшкодована, а тому вона не має претензій до обвинувачених ні морального, ні матеріального характеру.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченим, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останніх до скоєного ними.

Обвинувачені не є інвалідами, не є військовослужбовцями.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, обставини їх вчинення, дані про осіб обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що обвинувачені раніше не судимі, злочини вчинили в неповнолітньому віці, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання за вчинення кожного злочину у виді позбавлення волі, у межах, ближчих до мінімальних, визначеного санкцією кримінального закону. При призначені остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України належить застосувати спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

З урахуванням викладеного вище та особи обвинуваченого ОСОБА_13 , а також відсутності тяжких наслідків від дій останнього, суд приходить до висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_13 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в один рік з визначенням відповідних обов`язків судом.

Відповідно до вище викладеного та особи обвинуваченого ОСОБА_16 , а також відсутності тяжких наслідків від дій останнього, суд приходить до висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном у два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинувачених є достатньою для виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, враховуючи, тяжкість злочину та дані про осіб обвинувачених.
Запобіжний захід відносно обвинувачених не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Крім того, з обвинувачених на користь держави слід стягнути солідарно витрати на проведення експертизи у розмірі 500 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 127-129, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочинів, передбаченого ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:
за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири роки).
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 , остаточно, призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Звільнити на підставі ст.ст. 75, 104 КК України засудженого ОСОБА_13 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_13 рахувати з моменту проголошення вироку.

ОСОБА_16 визнати винним у вчиненні злочинів, передбаченого ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:
за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири роки).
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_16 , остаточно, призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_16 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_16 рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ) та ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_4 ),) на користь Держави України (р/р 0004, одержувач: Бориспільське УДКСУ /м. Бориспіль/21081100, , МФО 821018, назва: адміністративні штрафи та інші санкції), в солідарному порядку - 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Речові докази, після набрання вироком суду законної сили, а саме: велосипед «Салют», червоного кольору, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_11 , - залишити в користуванні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, їх захисникам та прокурору.

Суддя ОСОБА_1