1-261/2007
1-в/465/327/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 року суддя Франківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , представника закладу лікаря психіатра ОСОБА_5 законного представника хворого ОСОБА_6 та самого хворого ОСОБА_7 , розглянувши заяву заступника головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_8 на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: Львівська область, Пустомитівський р-н, с. Жирівка, який скоїв суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 121; ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_8 звернувся в суд із письмовою заявою про продовження застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачені ч. 1 ст. 121; ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України.
Обґрунтовуючи заяву посилається на те, що у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 24.01.2018 року виконуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були застосовані Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2017 року про зміну застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 з відділення посиленого нагляду на відділення зі звичайним наглядом по місцю проживання.

ОСОБА_7 02.08.2007 року приблизно о 20-21 год. в с. Жирівка Пустомитівського району, Львівської області, обливши вогнезаймистою речовиною коридор та кімнати будинку за місцем свого проживання, який належить його батькові ОСОБА_9 та підпалив, після чого закривши вхідні двері втік з місця вчинення злочину, маючи умисел на знищення майна, а саме будинку вартістю 100 тис. гри., однак свій злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки пожежа була погашена сторонніми особами. Крім цього ОСОБА_7 03.08.2007р. приблизно о 16 год. 00 хв. в с. Жирівка, Пустомитівського району, Львівської області, перебуваючи на дорозі біля воріт господарства, за місцем свого проживання, яке належить ОСОБА_9 , під час розмови з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 умисно наніс ОСОБА_10 удар ножем в ділянку живота та удар ножем в ділянку спини, чим спричинив йому тілесні ушкодження які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Постановою Слідчого СВ Пустомитівського РВ УМВСУ у Львівській області від 27.08.2007 року була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза, що була проведена на базі 5-го судово-психіатричного відділення КЗ ЛОКПЛ. В результаті проведеної експертизи комісія судово-психіатричних експертів дійшла до висновку, що: « ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не може в даний час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом» (Акт стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 284 від 26.09.2007 року).

02.01.2008 року ОСОБА_7 був госпіталізований до ДЗ «УПЛСН МОЗ України», де до нього, згідно Постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.11.2007 року було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2014 року примусові заходи медичного характеру, призначені Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.11.2007 року були змінені на подальше примусове лікування у психіатричній лікарні у відділенні з посиленим наглядом. В зв`язку з чим, 12.08.2014 року ОСОБА_7 , 1972 р.н. був переведений для подальшого примусового лікування до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2, смт. Олика, де перебував до 24.01.2018р.

Відповідно до Ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2017 року, прийнятого рішення: «Змінити вид застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відділення посиленого нагляду умовах посиленого нагляду на відділення зі звичайним наглядом по місцю проживання», 24.01.2018 року був переведений до нашого закладу, де й перебуває по даний час в умовах 23-го відділення.

На підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» ОСОБА_7 22.05.2018р. оглядався комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Відповідна заява від 30.05.2018р. була надіслана на адресу Франківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2018р. примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом були продовжені.

За час перебування у відділенні хворий був малопомітним, відгородженим. З оточуючими спілкувався мало, вибірково. В більшості проводив час бездіяльно гуляючи по коридору. Перебуванням на стаціонарному лікуванні особливо не переймався. На побаченнях з матір`ю поводив себе спокійно. Бесідами з лікуючим лікарем особливо зацікавлений не був, хворим себе не вважав, прийом підтримуючого лікування також не вважав за потрібне, оскільки «воно йому тільки шкодить». Конфліктні ситуації у відділенні не створював, суспільно небезпечні дії чи тенденції не виявляв. Призначене лікування приймав неохоче під наглядом медичного персоналу. До соціально-реабілітаційних та психотерапевтичних заходів у відділенні долучався епізодично. Реальних планів на майбутнє не висловлював. В мислені продовжують утримуватися продуктивні (резидуальні маячні ідеї стосунку) та непродуктивні розлади (паралогічність, резонерство). Розлади сприйняття заперечував та поведінково не виявляв. Емоційно залишався нівельованим, амбівалентним. Критика до скоєного була практично відсутньою, вважав, що «тоді лише захищався». Інтелект відповідав вікові та набутому життєвому досвіду, пам`ять на події особистого та суспільного життя збережена.

Внаслідок проведеного до даного часу комплексного лікування не вдалося досягнути значного покращення психічного стану пацієнта чи ознак ремісії.

На підставі ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", 21.11.2018р. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 78 від 21.11.2018р.), що прийшла до висновку, що: « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг з вираженим змішаним дефектом. У зв`язку з відсутністю значного покращення психічного стану в порівнянні з моментом госпіталізації, відсутністю ознак ремісії хронічного психічного захворювання, відсутністю критики до свого стану та скоєного, а також відсутністю розуміння необхідності прийому лікування, за своїм психічним станом потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».

Покликаючись на ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», заявник просить суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Представник заявника в судовому засіданні- лікуючий лікар заяву підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у заяві. Просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, мотивуючи тим, що у хворого відсутня критика до свого психічного стану та вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Хворий в судовому засіданні проти стаціонарного лікування заперечив, вважає, що може лікуватися амбулаторно. Адвокат в судовому засіданні із своїм підзахисним погодилася, у зв`язку з чим, вважала недоцільним задовольняти заяву. Законний представник хворого - мати ОСОБА_6 просила продовжити строк лікування покликаючись на те, що син відмовляєтьсядобровільно приймати ліки.
Прокурор в судовому засіданні з доводами заявника та його представників погодився, просила суд задовольнити заяву.
Заслухавши доводи заявників думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на лікуванні у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» згідно постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.11.2007 року, про застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, як особі, що вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності. На підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2014 року примусові заходи медичного характеру, призначені Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.11.2007 року були змінені на подальше примусове лікування у психіатричній лікарні у відділенні з посиленим наглядом. Відповідно до Ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2017 року, прийнятого рішення: «Змінити вид застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відділення посиленого нагляду умовах посиленого нагляду на відділення зі звичайним наглядом по місцю проживання», 24.01.2018 року був переведений до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», де й перебуває по даний час.

22.05.2018р. ОСОБА_7 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що останній на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг з вираженим дефектом. У звязку з відсутністю значного покращення психічного стану в порівнянні з моментом госпіталізації, відсутністю ознак ремісії хронічного психічного захворювання, відсутністю критики до свого стану та скоєного, а також відсутністю розуміння необхідності прийому лікування, за свіоїм психічним станом потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Суд враховує, думку хворого та захисника, щодо наявних підстав можливості продовження лікування амбулаторно, однак приймає до уваги обґрунтування представника заявника та лікуючого лікаря, які підтримуються матірю хворого про необхідність лікування в стаціонарних умовах та висновок прокурора.
Виходячи із змісту ст. 95 КК України та ст. ст.17, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 (шість) місяців, здійснюється судом на підставі заяви психіатричної установи про продовження такої госпіталізації.

Дослідивши надані суду письмову заяву з додатками, з`ясувавши питання, передбачені ст. 512 -514 КПК України, заслухавши пояснення представника комунального закладу, лікуючого лікаря, пояснення хворого та його матері, думку адвоката та висновок прокурора, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 390, 514 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити.

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 121; ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України.
На ухвалу може бути подано апеляцію протягом 15 днів з часу її проголошення до Львівського апеляційного суду. Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Суддя ОСОБА_11