Справа № 164/1293/17
У Х В А Л А

26 лютого 2019 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000040 від 15.02.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Маневицького районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000040 від 15.02.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання доказу по кримінальному провадженню недопустимим, в якому просив визнати недопустимим доказом протокол додаткового огляду місця події від 21.02.2017 року, в ході проведення якого слідчим було виявлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 15000 гривень грошовими купюрами номіналом по 500 гривень кожна, які знаходились в поліетиленовому пакеті чорного кольору, який надав для огляду ОСОБА_6 , оскільки захисник вважає, що вказаний доказ був отриманий з порушенням визначеного КПК України порядку та прав ОСОБА_6 , який на той час мав статус затриманого.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги клопотання про визнання доказу по кримінальному провадженню недопустимим підтримали у повному обсязі з підстав, наведених в ньому, просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти вимог клопотання про визнання доказу по кримінальному провадженню недопустимим заперечив, вважає його необґрунтованим, оскільки, на його думку, вказаний доказ був отриманий в порядку, визначеному КПК України, ОСОБА_6 добровільно надав для огляду грошові кошти на загальну суму 15000 гривень, які в подальшому слідчим були вилучені. Будь-яких зауважень, доповнень щодо змісту протоколу огляду місця події від ОСОБА_6 не надходило. З цих підстав, в задоволенні клопотання просив відмовити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені клопотання про визнання доказу по кримінальному провадженню недопустимим слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1-2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Згідно ч. 1-2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що 21.02.2017 року в ході проведення додаткового огляду місця події в приміщенні квартири, яка була самовільно облаштована на першому поверсі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що по вул. Центральна, 57 в с. Велика Осниця Маневицького району Волинської області, заступником начальника відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 було виявлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 15000 гривень грошовими купюрами номіналом по 500 гривень кожна, що знаходились в поліетиленовому пакеті чорного кольору, який добровільно надав для огляду ОСОБА_6 . Будь-яких зауважень, доповнень щодо змісту протоколу огляду місця події від ОСОБА_6 не надходило. В матеріалах кримінального провадження наявна заява ОСОБА_6 про надання згоди на проведення огляду у вказаній квартирі. Даний доказ був відкритий стороні захисту відповідно до положень ст. 290 КПК України та досліджений судом в ході розгляду кримінального провадження. На час розгляду клопотання про визнання доказу по кримінальному провадженню недопустимим обвинувачений ОСОБА_6 не давав показань по справі, а тому суд позбавлений можливості у повному обсязі з?ясувати всі обставини, що мають значення для об?єктивного вирішення заявленого клопотання.

Виходячи із вищевикладеного, очевидної недопустимості вказаного у клопотанні захисника ОСОБА_5 доказу - додаткового огляду місця події від 21.02.2017 року, на думку суду, на даній стадії судового розгляду не встановлено, а тому вирішення даного питання є передчасним. Суд вважає, що питання допустимості вказаного доказу має бути вирішено судом під час його оцінки у взаємозв?язку з іншими доказами в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказу по кримінальному провадженню недопустимим є передчасним та з вказаних вище підстав до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86-87, 89, 93, 98, 100, 110, 233, 234, 290, 369, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказу недопустимим у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000040 від 15.02.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя районного суду ОСОБА_1