№1-кп/755/294/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2019 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, українця, громадянина України, не працюючого, з неповною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 26.11.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (штраф не сплачено),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 08 листопада 2018 року, близько 16 години 50 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, бульвар Дарницький, 8-А, поблизу входу магазину «Сільпо», де у нього виник злочинний умисел з корисливих мотивів на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та його дії є таємними для покупців і персоналу магазину, взяв у вказаному магазині з торгівельної полиці «Балик Самобранка», арт. 663628 , вартістю 247 гривень 96 копійок та сир, арт. 52408, вартістю 55 гривень 77 копійок, які належать ТОВ «Сільпо ФУД», поклавши викрадене до своєї куртки. У подальшому, пройшовши повз платіжні каси, ОСОБА_3 з неоплаченим товаром почав рухатись у напрямку виходу з приміщення магазину, проте, на виході з магазину був зупинений працівниками охорони магазину, намагався викрасти товару на загальну закупівельну суму 303 гривень 73 копійки без ПДВ, та виконав усі необхідні дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тобто не встиг розпорядитися викраденим товаром на власний розсуд.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 08 листопада 2018 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, він перебував у магазині «Сільпо», за адресою: м. Київ, бул. Дарницький, 8-А, де з полиці взяв балик та сир, які поклав до своєї куртки. Далі, не розрахувавшись за товар, так як не мав грошей, намагався його винести, однак, на виході з магазину, був затриманий працівниками охорони. Зокрема, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності та розуміє, що його дії були умисними. У скоєному щиро каявся, обіцяв у подальшому нічого протиправного не вчиняти.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу огляду місця події від 08.11.2018 року; постанови про визнання предметів до кримінального провадження в якості речового доказу; розпискою потерпілого про тримання викраденого майна та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 09.11.2018 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий за злочин проти власності, щиро розкаявся, вину визнав повністю.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав, жалкує про вчинене, викрадене майне, яке є продуктами харчування, повернуто), наявності пом`якшуючої обставини, відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п.п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обрано.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: балик «Самобранка», арт. 663628 та сир, арт. 52408, що передані під зберігальну розписку представнику потерпілого ОСОБА_6 залишити у власності ТОВ «Сільпо ФУД»

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: