Справа № 592/4780/17
Провадження № 1-кп/592/43/19
УХВАЛА

12 лютого 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження № 0005346, відомості за яким 09.12.2016 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої: адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться кримінальне провадження № 0005346, відомості за яким 09.12.2016 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про встановлення процесуальних строків прокурору для надання доказів, оскільки дане кримінальне провадження вже майже два роки знаходиться в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми, а більшість доказів сторони обвинувачення судом і дотепер не досліджено.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 підтримала клопотання свого захисника про встановлення процесуальних строків прокурору для надання доказів, просила його задовольнити.

В судовому засіданні прокурор Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 категорично заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про встановлення процесуальних строків прокурору для надання доказів, оскільки він лише вдруге бере участь в судових засіданнях з розгляду даного кримінального провадження та зволікання з надання доказів з його боку не мали місце. Він просив відмовити у задоволенні даного клопотання.

Вислухавши клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про встановлення процесуальних строків прокурору для надання доказів, її пояснення та думку, пояснення та думку обвинуваченої ОСОБА_3 , пояснення та думку прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Із змісту ст. 28 КПК України вбачається, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК України строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції) , а судового провадження суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК України. Дана стаття ґрунтується на положеннях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема на нормах її ст. 6. Засада розумності строків закріплена й у ст. 5 Конвенції щодо тривалості розгляду судом питання про затримання особи. Окрім того ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року говорить про право особи при розгляді будь-якого пред`явленого їй кримінального обвинувачення бути судимою без невиправданої затримки, а його ст. 9 вказує на необхідність термінової доставки затриманої особи до судді, її право на судовий розгляд питання про затримання протягом розумного строку, право на невідкладний розгляд питання про законність затримання в порядку судового контролю за затриманням. Вимога щодо розумності строків є однією зі складових справедливого судового розгляду. Вона має на меті уникнення невизначеності становища підозрюваної чи обвинуваченої особи, які перебувають під тягарем звинувачення, уникнення надмірної тривалості обмежень їхніх прав, а також забезпечення ефективності правосуддя. Ч. ст. 28 КПК України дає визначення оцінному поняттю розумний строк це строк, об`єктивно необхідний для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Разом із тим вказуються і певні формалізовані часові рамки для визначення розумності строку: він не може перевищувати встановлені КПК України строки виконання відповідних процесуальних дій чи прийняття процесуальних рішень. Розумність строку означає відсутність зволікання, максимально можливу швидкість виконання відповідних процедур, але не на шкоду належному здійсненню кримінального провадження. Ч. 2 ст. 28 КПК України визначає суб`єктів, відповідальних за реалізацію даної засади. Ч. 3 ст. 28 КПК України вказує фактори, які необхідно враховувати при визначенні розумності строків кримінального провадження. Вони сформульовані на основі практики Європейського Суду з прав людини (Bugayov v. Ukraine, 29 травня 2008 року, Yurij Ivanov v. Ukraine, 14 грудня 2006 року, Lavents v. Latvia, 28 листопада 2002 року, N.B. v. Ukraine, § 40, 3 квітня 2008 року) . 1. Складність кримінального провадження. Вона може бути пов`язана як з питаннями фактів, так і з юридичними аспектами, та зумовлена, окрім перелічених в п. 1 ч. 3 ст. 28 КПК України, ще й такими чинниками: об`єднання і виділення кримінальних проваджень, вступ інших осіб у кримінальне провадження тощо. 2. Поведінка учасників кримінального провадження. Причиною порушення розумних строків не можуть визнаватися: максимальне використання підозрюваним, обвинуваченим всіх засобів захисту, передбачених законодавством, відмова від співробітництва з владою, яке могло б призвести до їх засудження (Eckle v. Federal Republic of Germany, § 82, 15 липня 1982 року, Silin v. Ukraine, § 29, 13 липня 2006 року) . Вони зобов`язані лише демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що безпосередньо їх стосуються, утримуватися від використання прийомів із затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain, § 35, 7 липня 1989 року) . Здебільшого Європейський Суд дотримується позиції, що суди не мають права посилатися на затягування судового провадження учасниками, оскільки вони самі мають у своєму арсеналі важелі впливу на них. Наприклад, йдеться про можливість суддів України накладати на учасників провадження адміністративні та кримінальні санкції (Silin v. Ukraine, 13 липня 2006 року) . Проте, визначаючи розумність строків, необхідно виключати ті періоди, коли підозрюваний чи обвинувачений сприяли подовженню тривалості провадження, затягували його. 3. Спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Зокрема, йдеться про активність та ретельність органів влади. Проявами порушень розумних строків тут є: витрати часу на процедури формального характеру, позбавлені значущості для досягнення цілей розслідування; нездійснення контролю за строками проведення експертиз; нерегулярне призначення судових засідань; призначення судових засідань з великими інтервалами; затягування при переданні або пересиланні кримінального провадження з одного суду в інший; невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у провадженні, свідків, експертів; повторне направлення матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд тощо. Завантаженість державних органів не може бути підставою для виправдання відступів від засади розумності строків. Держава зобов`язана організувати роботу правоохоронної системи таким чином, щоб дотримуватися цієї засади. 4. Іншим виробленим практикою Європейського Суду фактором є важливість справи для заявника. Ч. 4 ст. 28 КПК України встановлює пріоритет у часі для кримінального провадження стосовно особи, яка тримається під вартою, та неповнолітнього щодо них провадження має бути здійснено невідкладно, а в суді розглянуто першочергово. Цей припис, зокрема, зумовлений згаданою вище важливістю справи для заявника. Обмеження такого основоположного права людини як права на свободу вимагає від уповноважених органів особливої старанності у швидкому розслідуванні (Yurtayev V. Ukraine, § 37, 31 січня 2006 року) . Вимога розумності стосується тривалості як певних процедур, так і в цілому кримінального провадження чи окремих його стадій. Тривалість кримінального розгляду, яка береться до уваги при визначенні її розумності, починається з моменту, коли має місце офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади про наявність підозри, що цією особою вчинене кримінально каране діяння, чи з моменту затримання особи за підозрою у скоєнні злочину чи допиту її як підозрюваного (навіть допиту особи як свідка, якщо з протоколу допиту вбачається, що на момент допиту слідчий уже підозрював допитуваного у причетності до конкретного злочину) залежно від того, яка з указаних подій сталася раніше. Закінчується тривалість у день, коли виноситься рішення по суті обвинувачення, в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. При цьому період розгляду кримінальної справи не ділиться на стадії досудового слідства та судового розгляду й аналізується з точки зору його розумності в цілому (лист Верховного Суду України Щодо перевищення розумних строків розгляду справ № 1-5/45 від 25.01.2006 року) . Стосовно досудового розслідування Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/2003 від 30 січня 2003 року вказав, що поняття розумний строк досудового слідства є оцінним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину (злочинів) . Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо. Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчено у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (абз. 7, 8 п. 8) . Граничні строки досудового розслідування визначені ст. 219 КПК України, яка встановлює не тільки звичайні строки, але й загальні строки, в межах яких можливе продовження звичайних (§ 4 гл. 24 КПК України) . При цьому точкою відліку зазначених строків називається повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (гл. 22 КПК України) . Ст. 219 КПК України передбачає можливість зупинення кримінального провадження, що означає зупинення перебігу строків. Закінчення досудового розслідування відбувається, коли прокурор закриває кримінальне провадження або звертається до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (ст. 283 КПК України) . Обґрунтованість тривалості запобіжних заходів, зокрема тримання під вартою, слід визначати з урахуванням ст. ст. 12, 177, 178, 183 КПК України. Відсутність чи зникнення достатніх підстав для застосування таких заходів робить їх необґрунтованими, що виключає розумність відповідних строків (Labita v. Italy, 6 квітня 2000 року, Nikolov v. Bulgaria, § 82, 30 січня 2003 року, Mamedova v. Russia, 1 червня 2006 року, Tkachov v. Ukraine, 13 грудня 2007 року, Kucheruk v. Ukraine, 6 вересня 2007 року) . Ч. 5 ст. 28 КПК України у зв`язку з наведеним вище закріплює право кожного, або щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Органи, уповноважені здійснювати кримінальне провадження, мають сумлінно докладати максимальних зусиль для найшвидшого досягнення однієї з двох наведених цілей. Гарантією виконання слідчим, прокурором вимог КПК України щодо розумності строків досудового розслідування виступають положення ст. 308 КПК України щодо оскарження недотримання розумних строків. Щодо судового розгляду КПК України не називає чітко визначених граничних строків. Згідно ст. 318 КПК України судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Вимога розумності строків поширюється на провадження в усіх інстанціях. Оскільки Європейський Суд з прав людини автономно тлумачить термін кримінальне обвинувачення , гарантії ст. 6 Конвенції щодо розумності строків охоплюють не тільки розгляд порушень, які за класифікацією національного права є кримінальними, але й усі процедури, які суд теж відносить до обсягу поняття кримінальне обвинувачення . Точкою відліку строку тут може бути критерій настання ситуації, що істотно вплинула на становище підозрюваної особи (Eckle v. Germany, § 73, 15 липня 1982 року, Salov v. Ukraine, § 65, 6 вересня 2005 року) .

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого КПК України, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого КПК України, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 114 КПК України правом встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого КПК України, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження, наділений: 1) слідчий суддя або 2) суд виключно 3) для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку. Розумний строк визначається судом (слідчим суддею) з урахуванням положень ст. 28 КПК України, тобто строк, об`єктивно необхідний у конкретних обставинах для вчинення процесуальної дії або прийняття рішення в межах граничних строків, передбачених КПК України, і встановлюється виключно щодо сторін кримінального провадження. Окремо слід вказати, що оскільки, згідно з ст. 115 КПК України, строки поділяються на встановлені годинами, днями та місяцями, а перебіг цих строків не є тотожним, тому відповідні строки слід встановлювати в одиницях , встановлених КПК (наприклад, якщо граничні строки встановлено КПК України у днях, їх не можна встановлювати годинами: з процесуальної точки зору 72 години не тотожні 3 добам) , бо в інакшому випадку це може призвести до порушень прав учасників кримінального провадження (наприклад, права затриманого на захист) . В ч. 2 ст. 114 КПК України конкретизуються вимоги щодо розумності строків. Окрім того, що відповідний строк: 1) не може перевищувати меж граничного строку, передбаченого КПК України, та 2) є об`єктивно необхідним з урахуванням конкретної ситуації, строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, мають бути такими, що 3) дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та 4) не перешкоджають реалізації права на захист. Достатність часу є оцінним поняттям і визначається з урахуванням процесуального статусу відповідного учасника кримінального провадження, складності кримінального провадження, обсягу та специфіки передбачуваної процесуальної дії тощо. В будь-якому випадку відповідний строк не повинен перешкоджати реалізації права особи на захист, тобто не створювати об`єктивної неможливості для сторони захисту реалізувати свої права або скористатися наданими законом повноваженнями.

Таким чином, оскільки зволікання з надання доказів з боку прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 не мали місце, оскільки строки мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про встановлення процесуальних строків прокурору для надання доказів слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 28, 114, 115, 369 372, 375, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про встановлення процесуальних строків прокурору для надання доказів відмовити.

Ухвала про відмову у задоволенні клопотання про встановлення процесуальних строків прокурору для надання доказів, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції, окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення.

Головуючий: ОСОБА_1