Справа № 742/4125/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/157/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001979 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України.

Накладено арешт на транспортний засіб, а саме на автомобіль марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, власником якого є ОСОБА_10 , мешканець АДРЕСА_1 , а фактично користується транспортним засобом мешканець АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та використовувався для перевезення незаконно здобутої деревини, та визначено місцем зберігання вищевказаного транспортного засобу - штрафмайданчик Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівські області.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя вказав, що автомобіль марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні та для встановлення обставин вчинення даного кримінального правопорушення і збереження речових доказів, що має суттєве значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню, тому з метою запобігання ризиків приховування, пошкодження, перетворення або відчуження майна, клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб підлягає задоволенню.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та відмовити в задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у клопотанні слідчого відсутні будь-які докази існування ризиків, передбачених ст.. 170 КПК України. Крім того, зазначає, що ОСОБА_11 користується автомобілем тривалий час з дозволу власника, він здійснює ремонт та обслуговування автомобіля, а накладення арешту з вилученням транспортного засобу, що перешкоджає його використанню, є надмірним втручанням в права та не відповідає вимогам розумності й співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Апелянт вважає, що в даному випадку було б достатнім накласти арешт лише у вигляді заборони відчуження транспортного засобу, без його вилучення у добросовісного набувача.

Крім того, адвокат ОСОБА_7 , просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, в поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд в суді першої інстанції проводився без повідомлення ОСОБА_11 або його представника і йому не було відомо про постановлення даної ухвали про накладення арешту на автомобіль.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти вимог поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що оскаржувану ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику володільця майна ОСОБА_11 , тобто, особи щодо майна якої вирішувалося питання про арешт майна, то подану в його інтересах апеляційну скаргу слід вважати такою, що подана в строк, встановлений на апеляційне оскарження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, Прилуцькою місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням кримінального провадження №0001979 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.246 КК України.

Постановою слідчого СВ Прилуцького ВП транспортний засіб марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні №0001979.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження та в межах поданого слідчим клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження речових доказів прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого.

З урахуванням цього слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу, відчуження, знищення, приховання на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону, на думку апеляційного суду, дотримався.

З урахуванням зазначеного, рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, при розгляді клопотання він з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобіль марки «Iveсo», власником якого є ОСОБА_10 , а фактичним володільцем ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001979 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4