Номер провадження: 11-кп/813/513/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката: ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїі, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.09.2018 року, якою в задоволенні спільного клопотання начальника ПВК №51 та голови комісії ПВК №51 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 - відмовлено,

ВСТАНОВИЛА :

До Маліновського районного суду м.Одеси з клопотанням звернулась Південно виправна колонія №51, з якого вбачається, що ОСОБА_9 , відбуває міру покарання в ПВК (№51) з 29.07.2016 року.
Початок строку покарання - 05.05.2016 року, кінець строку покарання - 09.09.2019 року.
За період відбуття покарання ОСОБА_9 , охарактеризував себе посередньо. Провину у скоєнні злочину, визнав у повному обсязі, в скоєнні розкаявся, став на шлях виправлення.
Станом на 31.07.2018 року відбув більше 2/3 строку покарання.
Прокурор просив суд відмовити в задоволенні клопотання, у зв`язку з тим, що засуджений за період відбування покарання в установі не довів свого виправлення, був засуджений за скоєння, наряду з іншими, тяжкого злочину, а також неодноразово грубо порушував режим утримання.
Представник ПВК №51 підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Захисник клопотання підтримала та надала до суду документи, що характеризують особу засудженого, просила суд взяти до уваги, що засуджений ОСОБА_9 , має на утриманні неповнолітню доньку 2016 року народження.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати, розглянути апеляційну скаргу, застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Суд не в повному об`ємі вивчив всі документи, він в колонії працює, має родину, постійне місце проживання в м. Одесі, має неповнолітню дитину та двох дітей від цивільної дружини, яких виховує як рідних, провину по вироку визнав в повному обсязі, розкаявся, тяжко хворіє.

В апеляційній скарзі захисник просить постановити ухвалу, якою скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.09.2018 року про відмову в задоволенні клопотання начальника ДУ «Південна виправна колонія (№51)» та голови комісії Південної виправної колонії №51 про застосування до ОСОБА_9 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити спільне подання начальника Південної виправної колонії №51 та голови комісії Південної виправної колонії №51 та застосувати до засудженого ОСОБА_9 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. на час розгляду клопотання засуджений відбув передбачені законом більше ніж 2/3 частини покарання. До остаточного відбуття залишається менш ніж рік.

На її думку засуджений встав на шлях виправлення. Хоча він і має 4 стягнення, але вони погашені у встановленому законом порядку. Також засуджений має 2 подяки, які ніяким чином не передували можливості звільнення.

Він постійно працює в бано - пральному комбінаті, до виконання вимог адміністрації ставиться сумлінно, що свідчить про його бажання працювати та змінюватися. Ставиться дбайливо до державного майна, ввічливий, спокійний, дотримується вимог ППБ, відвідує Програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта» та «Підготовка до звільнення», регулярно відвідує заходи соціально - виховного характеру, підтримує взаємозв`язки з родичами шляхом отримання передач та побачень. Провину визнає повністю, розкаюється.

Вважає, що суд не в повній мірі дослідив зазначені в матеріалах обставини, не вислухав представника ПВК №51 стосовно даних про особу засудженого та не приділив увагу, яким саме чином засуджений встав на шлях виправлення, обмежившись лише формальним питанням стосовно підтримки клопотання ПВК №51 у учасників процесу.

Також в ухвалі суду не зазначено, що засуджений має постійне місце проживання, має дуже хворого батька, який потребує його піклування, що він тривалий час мешкає з цивільною дружиною, разом з якою виховує трьох дітей, також має можливість після звільнення працевлаштуватися. (підтверджуючи документи були надані та містяться в матеріалах справи).

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, якій заперечував проти апеляційні скарги, захисника та засудженого, які підтримали доводи апеляційних скарг в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Вивчивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_9 , на час подання клопотання дійсно відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, відбуваючи покарання за тяжкий злочин, що є однією з формальних підстав для умовно-дострокового звільнення.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.
Разом с цим, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, установою виконання покарань не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_9 , досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
При цьому суд враховує, що ОСОБА_9 , протягом відбуття покарання грубо порушував режим утримання, за що має 4 стягнення та має 2 заохочення, що свідчить про його нестабільну поведінку.
Суд також вважає, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Крім того, суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_9 , був засуджений за скоєння, наряду з іншими, тяжкого злочину.
Таким чином, суд вважає, що звільнення від відбування покарання умовно-достроково, з огляду на притягнення ОСОБА_9 , до кримінальної відповідальності, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.

Тобто мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Застосовуючи покарання, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і для задоволення почуття обурення і справедливості потерпілого, його близьких та суспільства в цілому.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Пунктом 2 частини 3 ст. 81 КК України, також встановлюється, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим (серед інших): не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисних тяжких злочин.

Згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особливості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки, свідоме відмовлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально - нормативного життя в суспільстві.

Суд оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважає, що засудженим ОСОБА_8 не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Також перевіряючи доводи скарги про те, що ОСОБА_8 відбув 2/3 строку покарання, згідно ст. 81 КК України може бути достроково звільнена судом не можуть бути враховані, з огляду на тяжкість злочину, скоєного ОСОБА_8 , та враховуючи обставини його скоєння, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50, 65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.09.2018 року, якою відмовлено в задоволенні спільного клопотання начальника ПВК №51 та голови комісії ПВК №51 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскарженою в касаційному порядку до Верховного суду у строк 3 місяці з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2