Ухвала
Іменем України
07 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 397/737/17

провадження № 51-10129 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року,
встановив:
За вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2018 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Магдебург Німеччини, жителя м. Кропивницький, раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.02.2015 за ч. 3 ст. 185 КК до 5 років 2 місяців позбавлення волі,

засуджено:
- за ч. 1 ст. 390 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією всього належного йому майна;
- за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ст. 71 КК до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ухвалено відраховувати з 24 квітня 2017 року (в межах даного кримінального провадження), зарахувавши у строк відбуття покарання період перебування під вартою з 16 лютого 2015 року по 22 квітня 2017 року включно.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3413,04 грн у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.
Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалою від 12 вересня 2018 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінив, постановивши відповідно до ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2017 року по 12 вересня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишив без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, приблизно о 19:00 год. 23 квітня 2017 року самовільно залишив Олександрівський виправний центр № 104, розташований на вул. Незалежності України, 22-а в с. Олександрівка Кіровоградської області, де відбував покарання, призначене йому вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2015 року.
Того ж дня приблизно о 19:15 год. у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом повторно. Для його реалізації ОСОБА_4 підійшов на АДРЕСА_1 до автомобіля ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 та приставив ріжучу частину розбитої пляшки до шиї ОСОБА_5 , яка була за кермом цього автомобіля, і наказав їй пересісти на переднє пасажирське сидіння. Потім ОСОБА_4 сів за кермо, завів автомобіль та поїхав у напрямку автодороги Олександрівка Кропивницький Миколаїв. Не зважаючи на прохання ОСОБА_5 відпустити її, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі останньої, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, заборонив ОСОБА_5 покинути автомобіль, при цьому приставив їй до живота ріжучу частину розбитої пляшки. Коли ОСОБА_4 відволік від потерпілої свою увагу, остання відкрила дверцята та вискочила з автомобіля, в результаті чого отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. ОСОБА_4 продовжив свій рух на вказаному автомобілі, під час якого не впорався з керуванням, пошкодив його та залишив на місці, завдавши потерпілій ОСОБА_5 14 185,57 грн матеріальної шкоди.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень у частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вважає, що суд апеляційної інстанції, постановивши в ухвалі від 12 вересня 2018 року зарахувати йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2017 року по 12 вересня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, безпідставно не зарахував період з 16 лютого 2015 року по 22 квітня 2017 року, який був зарахований вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2018 року (далі вирок від 08.05.2018).

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, за який його засуджено, кваліфікація дій, вид та розмір призначеного покарання у касаційній скарзі не піддаються сумніву.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Положеннями ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Враховуючи зазначені положення кримінального процесуального закону, Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, встановивши, що ОСОБА_4 після постановлення вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2015 року (далі вирок від 16.02.2015), але до повного відбуття призначеного за ним покарання, вчинив новий злочин, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового приєднання до покарання за вироком від 08.05.2018 не відбутої частини покарання за вироком від 16.02.2015, а також зарахування у строк відбуття покарання за вироком від 08.05.2018 період перебування під вартою за вироком від 16.02.2015, а саме з 16 лютого 2015 року по 22 квітня 2017 року включно.
Разом із цим, врахувавши, що в даному кримінальному провадженні злочин вчинено в період дії ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про необхідність зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2017 року по 12 вересня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Про необхідність саме такого зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання ставив вимогу ОСОБА_4 у поданій ним апеляційній скарзі, у зв`язку з чим вона була повністю задоволена.
З висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
При цьому період перебування ОСОБА_4 під вартою за вироком від 16.02.2015, а саме з 16 лютого 2015 року по 22 квітня 2017 року включно, який зарахований у строк відбуття покарання за вироком від 08.05.2018, є періодом відбуття покарання, а не попереднім ув`язненням у сенсі ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, і не підлягає зарахуванню із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
За таких обставин, змінивши вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 , апеляційний суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального законуабо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з якими необхідно було б змінити чи скасувати оскаржені судові рішення, у провадженні не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3