Справа № 452/377/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/81/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Самбора, Львівської області, жительки АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2015 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 121, ст. 75, п.п.3 та 4 ст. 76 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на два роки, та остаточно визначено ОСОБА_6 до відбування покарання п`ять років два місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

ОСОБА_6 визнана винною у тому, що вона повторно 5 грудня 2015 року, приблизно о 18 годині, в м. Самборі Львівської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 та, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, після розпиття алкогольних напоїв разом з власницею даної квартири ОСОБА_8 таємно викрала її речі, а саме: жіночу дублянку із капюшоном, чорного кольору, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи становить 1680 гривень, мобільний телефон марки «SAMSUNG 1100», вартістю 120 гривень, в якому знаходилася сім-карточка «Київстар», вартістю 20 гривень, і гроші в сумі 300 гривень, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2 120 гривень.

Крім того, ОСОБА_6 повторно, 8 грудня 2015 року, приблизно о 07 годині, в АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у житловому будинку АДРЕСА_4 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрала його ланцюгову бензинову пилу торгової марки «РОСТЕХ», вартість якої згідно судової товарознавчої експертизи становить 966 гривень, чим заподіяла потерпілому матеріальну шкоду на суму 966 гривень.

Крім того, ОСОБА_6 повторно, 10 грудня 2015 року, приблизно о 22 годині, в м. Самборі Львівської області, на вул. Завокзальна, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і знаходячись у приміщенні залізничного вокзалу, скориставшись тим, що ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, заснув, таємно викрала з кишені його куртки мобільний телефон марки «SAMSUNG 3322», вартість якого згідно судової товарознавчої експертизи становить 651 гривня 70 копійок, з сім-карточкою МТС, вартістю 20 гривень, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 671 гривня 70 копійок.

Не погоджуючись з вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок змінити в частині призначеного їй покарання за сукупністю вироків та вважати вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2015 року таким, що підлягає самостійному виконанню. У решті вирок просить залишити без змін.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачена зазначає, що судом першої інстанції не були враховані роз`яснення, які містяться у постанові ВС України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно п. 23 якої у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції обвинувачена підтримала доводи поданої апеляційної скарги, а також просила зарахувати їй у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , виступ прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи і є обгрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_6 ч.2 за ст. 185 КК України, оскільки вона вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно. Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 .

Щодо покарання, з яким не погоджується обвинувачена ОСОБА_6 , то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину (згідно з ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості); обране з врахуванням обставин вчинення злочинів, їх наслідків; особи обвинуваченої, яка раніше судима, неодружена, не працює; обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди; обставини, які обтяжують покарання, - рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення. Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Крім того, суд першої інстанції врахував і думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просили обвинувачену ОСОБА_6 суворо не карати, претензій до неї не мають.

Призначивши ОСОБА_6 покарання два роки позбавлення волі, що не є максимальним покаранням, передбаченим ч.2 ст. 185 КК України, та відповідає вимогам санкції даної статті, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочину, особу обвинуваченої, про що зазначив у вироку.

Крім того, суд першої інстанції на підставі ч.1 ст. 71 КК України за правилами призначення покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2015 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 121, ст. 75, п.п.3 та 4 ст. 76 КК України до п`яти років позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на два роки, остаточно визначив ОСОБА_6 до відбування покарання п`ять років два місяці позбавлення волі.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченої підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст. 185 КК України, обвинуваченій ОСОБА_6 не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання за сукупністю вироків підлягає зміні, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2015 року, за яким ОСОБА_6 засуджена за ч.1 ст. 121, ст. 75, п.п.3 та 4 ст. 76 КК України до п`яти років позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на два роки підлягає самостійному виконанню, то такі є необгрунтованими.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Так, вирок Самбірським міськрайонним судом Львівської області, яким ОСОБА_6 засуджена за ч.1 ст. 121, ст. 75, п.п.3 та 4 ст. 76 КК України до п`яти років позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на два роки, постановлений 22 червня 2015 року.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 185 КК України, в яких обвинувачується ОСОБА_6 згідно оскаржуваного вироку, були вчинені нею 5, 8 та 10 грудня 2015 року, тобто після постановлення вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2015 року та до повного відбуття обвинуваченою покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання вірно виходив з вимог ч.1 ст. 71 КК України, застосовуючи правила складання покарання за сукупністю вироків.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про те, що судом першої інстанції не було враховано роз`яснення, які містяться у п. 23 постанови ВС України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», то слід зазначити, що дані положення застосовуються у випадку призначення покарання за сукупністю злочинів.

Крім того, слід зазначити, що у п.26 даної постанови наголошується про те, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченої необгрунтованою і приходить до висновку, що призначене обвинуваченій покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни немає.
Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ураховуючи зазначені вимоги на підставі ч.5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23 листопада 2018 року по 24 січня 2019 року, тобто по день набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 8 липня 2016 року по 22 листопада 2018 року з розрахунку день за день.
Керуючись ст. 405, ст. 407, ст. 409, ст. 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_11 задоволити частково.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 листопада 2018 року по 24 січня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 8 липня 2016 року по 22 листопада 2018 року з розрахунку день за день.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для обвинуваченої в той же строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4