Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа № 572/1347/17
Провадження № 1-кп/572/27/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2019 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни кримінальне провадження № 0000378 від 02.04.2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Деражне Костопільського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, в силу ст.89 КК України не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125, ч.1 ст.129 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 30 березня 2017 року приблизно о 10 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в належному ОСОБА_5 будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , під час суперечки, яка виникла на ґрунті неприязних відносин, почав погрожувати останній вбивством та фізичною розправою, взяв в руки ножа та намагався ним заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_5 , а саме нанести удар в область живота, однак потерпіла в момент нанесення удару, вибила ножа з рук ОСОБА_4 . Приймаючи до уваги інтенсивність висловлюваних погроз вбивством і дії ОСОБА_4 , спрямовані на їх виконання, у ОСОБА_5 виникли реальні підстави боятися здійснення цієї погрози.

Дії ОСОБА_4 , які виразились у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози отримали правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 129 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину в погрозі вбивством ОСОБА_5 не визнав, показав, що 30.03.2017 року він чекав свою дружину, яка мала приїхати додому з м.Костопіль Рівненської області, але вона йому повідомила, що не приїде, оскільки дізналася від своєї подруги ОСОБА_5 , що обвинувачений їй неодноразово зраджував і цього вона йому більше не пробачить. Обвинувачений дуже розсердився, оскільки знав, хто міг це сказати його дружині, пішов до будинку ОСОБА_5 .. Зайшовши в коридор запитав у потерпілої чому вона його обмовляє. З ОСОБА_5 розмовляв на підвищених тонах, попередив, щоб більше такого не повторювалося. В цей час вийшов чоловік потерпілої та наказав вийти з будинку, виштовхнув його і він забрався і спокійно вийшов. Він не погрожував ОСОБА_5 фізичною розправою, не наносив їй тілесних ушкоджень. До неї в будинок прийшов без ножа. Конфлікт між ними тривав приблизно три хвилини. Під час розмови з ОСОБА_5 відстань між нами була приблизно півтора - два метри. Заперечив, що ніж, фото якого міститься в матеріалах справи, належить йому. Вважає, що потерпіла ОСОБА_5 його оговорює. Метою візиту до ОСОБА_5 було переконання не оговорювати його в майбутньому.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила факт погрози вбивством обвинуваченим ОСОБА_4 , показала, що 30.03.2017 року о 10 годині до її будинку прийшов ОСОБА_4 і став звинувачувати її в тому, що вона нібито щось наговорила його дружині та став погрожувати їй вбивством. Побачила в правій руці обвинуваченого ніж, сприйняла погрози всерйоз, злякалася та схопила ОСОБА_4 за руки і стала кликати свого чоловіка на допомогу. Чоловік потерпілої притиснув обвинуваченого до стіни, щоб останній кинув ножа. Коли ОСОБА_4 випустив з рук ножа, чоловік виштовхнув його на вулицю. Потерпіла підняла ніж та викликала працівників поліції. Біля 16 години прийшов дільничний інспектор поліції, який відібрав пояснення та вилучив ножа. Обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння. Конфлікт між нею і ОСОБА_4 продовжувався приблизно п`ять хвилин. Підтвердила, що погрози ОСОБА_4 вбити її, вона сприйняла реально.

Показання потерпілої ОСОБА_5 підтвердив свідок ОСОБА_6 , який показав, що 30.03.2017 року він був у себе в кімнаті, коли почув крик дружини ОСОБА_5 . Він вибіг в коридор, де відбувався конфлікт обвинуваченого з його дружиною. Він притиснув обвинуваченого до стіни і став говорити, щоб останній віддав ножа. Коли обвинувачений кинув ніж, виштовхнув його на вулицю. Свідок вважає, що якби він не втрутився, можливо обвинувачений і застосував би ніж. ОСОБА_4 був в нетверезому стані, неадекватним. Ніж, який тримав в руці ОСОБА_4 був саморобний, приблизно 20 сантиметрів, з рукояткою.

Свідок ОСОБА_7 яка є дружиною обвинуваченого показала, що вона працює в м.Костопіль Рівненської області та проживає у своїх дітей, два рази на місяць приїжджає в смт.Степань Сарненського району до чоловіка. Їй зателефонувала подруга ОСОБА_5 і повідомила, що ОСОБА_4 погрожував їй ножом. Вона приїхала через день в село, думала, що це все неправда. ЇЇ чоловік запальний, але ніколи не погрожував нікому вбивством. Їй повідомили, що конфлікт між її чоловіком і ОСОБА_5 виник через те, що нібито ОСОБА_5 зателефонувала їй та щось наговорила на чоловіка. Ножа, якого пред`являли їй для впізнання, вона бачила вперше, його в їх господарстві не було, не бачила даного ножа і в речах чоловіка. На досудовому слідстві вона повідомляла, що не знає якими предметами, користується її чоловік. У її відсутність, чи купує якісь речі чоловік, не знає.

Захисник вказав, що ножа, яким нібито обвинувачений погрожував потерпілій ОСОБА_5 ніхто не бачив, крім зображень його на фотознімках. Просив оглянути даний речовий доказ в судовому засіданні для вирішення питання про належність речового доказу. Потерпіла вказувала, що віддала ніж працівникам поліції, а в протоколі огляду місця події вказано, що ОСОБА_5 в приміщенні відділу нацполіції надає ніж для огляду.

В судовому засіданні була повторно допитана потерпіла ОСОБА_5 , яка підтвердила, що 30.03.2017 року ОСОБА_4 прийшов до неї додому з ножем, якого тримав у правій руці, став її ображати, погрожував що вб`є її та наставив ніж. Вона схопила його за дві руки та притиснула до стіни, стала кликати чоловіка. Чоловік вийшовши в коридор, схопив обвинуваченого за горло і став душити, щоб той віддав ножа. Потерпіла вихопила з рук обвинуваченого ніж та поклала його в кульок. Біля 14 години на її виклик приїхали працівники поліції, до потерпілої прийшов дільничний інспектор, відібрав пояснення та вилучив ніж. Через декілька днів зателефонував дільничний і повідомив, що необхідно приїхати в поліцію та написати заяву про дані події. Дільничний привіз вилученого ножа та сказав, щоб вони віддали ніж слідчому. 05.04.2017 року потерпіла написала заяву про те, що дає згоду на огляд ножа і в той же день в її присутності був проведений огляд. Підтвердила, що ніж, яким їй погрожував ОСОБА_4 і той що надавався для огляду був той самий. Ніж був як мисливський чи рибальський з зубчиками, тільки він був перепакований в інший пакет. Також судом надавалось фото ножа, яке знаходиться в матеріалах справи і вона підтвердила, що це саме той ніж, з яким до неї приходив обвинувачений.

Захисник в судовому засіданні заявив клопотання про визнання доказів, а саме протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року (а.с.60), ілюстративної таблиці до протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року (а.с.61) , висновок експерта Рівненського НДКЕКЦ від 25.04.2017 року №1.2-201/17 від 25.04.2017 року (а.с.68-70) та речовий доказ - ніж, долучений до матеріалів справи постановою про прилучення речових доказів від 05.04.2017 року (а.с.62) недопустимими та припинити їх дослідження в судовому засіданні. В своєму клопотанні захисник вказав, що дані докази були здобуті з порушенням встановленої процедури, яка передбачена процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. У разі виявлення ознак кримінального правопорушення на морському чи річковому судні, що перебуває за межами України, досудове розслідування розпочинається негайно; відомості про нього вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань при першій можливості. З матеріалів справи вбачається, що заяву про погрозу вбивством ОСОБА_5 , було прийнято слідчим об 11:30год. 05.04.2017 року, тоді ж внесено відомості про вказане правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Речовий доказ ніж, долучений до матеріалів справи постановою про прилучення речових доказів від 05.04.2017 року. Проте, як було встановлено в судовому засіданні, з показань потерпілої, речовий доказ ніж, був переданий нею дільничному інспектору смт.Степань безпосередньо в день інциденту 30.03.2017 року, тобто за 5 днів до внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про початок досудового розслідування. Де вказаний речовий доказ знаходився в період з 30.03.2017 року по 04.04.2017 року і в який спосіб було оформлено його вилучення невідомо. В судовому засіданні оглядався як речовий доказ ніж в чохлі, який відрізняється від ножа, зображеного на ілюстративній таблиці до протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року, ножа, зображеного у висновку експерта, та не відповідає опису ножа, наданого потерпілою ОСОБА_5 під час допиту в судовому засіданні. Захисник вказує, що на сьогоднішній день достовірно встановити, який саме ніж перебував у обвинуваченого 30.03.2017 року під час суперечки та погроз фізичною розправою ОСОБА_5 , як і встановити чи перебував ніж у обвинуваченого в той час взагалі не вбачається можливим.
Згідно ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
У відповідності до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Частиною 1 ст.26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Стороною обвинувачення не надано для дослідження в судовому засіданні речового доказу - ножа, тому суд не вважає за можливе визнати такий доказ належним та допустимим.
В судовому засіданні суд не встановив, що у потерпілої ОСОБА_5 були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, яка в даному випадку не супроводжувалася якимись діями, що свідчать про реальність погрози вчинити вбивство.
З об`єктивної сторони злочин за ч.1 ст.129 КК України проявляється у залякуванні потерпілого позбавленням його життя. Таке залякування може бути виражене у будь-якій формі: усно, письмово, шляхом демонстрації. Реальність погрози визначається достатністю підстав побоюватися її виконання, які у кожному випадку є різними. При визначенні реальності погрози значення має з`ясування форми, характеру, місця, часу, обстановки її висловлення, характеру попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим тощо. Особливе значення при цьому має сприйняття погрози самим потерпілим, а також і присутніми при цьому іншими.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.
Пунктом 3 ч.1 ст.373 КПК України визначено, що виправдовувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За таких обставин, суд оцінюючи докази з точки зору достатності приходить до висновку, що доказів на які посилається сторона обвинувачення недостатньо для доведення, "поза розумним сумнівом", наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, тому суд приходить до висновку про виправдання обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.129 КК України.
При таких обставинах обвинуваченого по ст. 129 ч. 1 КК України слід виправдати за відсутністю складу злочину.
Крім того, судом було встановлено, що ОСОБА_4 02.04.2017 року приблизно о 13 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_3 діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, наніс ОСОБА_8 один удар ножем в нижню частину спини, в результаті чого останньому було спричинено тілесне ушкодження, у вигляді різаної рани поперекової ділянки справа, яке згідно висновку експерта відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст. 125 КК України визнав, щиро розкаявся. Пояснив, що 02.04.2017 року він побачив, що в кафе на вулиці за столиком сидять ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Підійшовши до них, обвинувачений привітався та сів за столик. Разом вони випили два рази по 100 гр. горілки. ОСОБА_9 сидів біля ОСОБА_10 і між собою розмовляли, а обвинувачений сів біля ОСОБА_8 . Під час розмови ОСОБА_8 образив обвинуваченого. ОСОБА_4 зробив ОСОБА_8 зауваження, що на такі слова в свою адресу не заслуговує. ОСОБА_8 жестикулюючи руками зачепив обвинуваченого долонею по носі, внаслідок чого ОСОБА_4 розсердився. ОСОБА_8 сказав йому щоб обвинувачений залишив їх у спокої та йшов звідти, на що обвинувачений погодився. Після чого він взяв вдома сокиру для заготівлі лози для своїх кіз та йшов в сторону річки. Проходячи повз компанію з якою раніше разом сидів до обвинуваченого підійшов ОСОБА_9 вихопив з рук сокиру та викинув її в сторону, потім підбігли ще ОСОБА_10 і ОСОБА_8 та зв`язали обвинуваченого. Він трохи полежав на землі і сказав хлопцям, що він вже заспокоївся, просив вибачення та розв`язати. Коли обвинуваченого розв`язали він пішов додому, взяв ніж і повернувся до хлопців, які продовжували сидіти за столом і ножом навмисно наніс один удар в нижню частину спини ОСОБА_8 .. Потім вийняв з його тіла ніж і кинув його в сторону. ОСОБА_8 впав, а обвинувачений ОСОБА_4 розвернувся і пішов додому. Через годину до нього приїхали працівники поліції, яким він давав показання. Пояснив, що коли він йшов з сокирою нарубати лози, він не висловлювався в сторону ОСОБА_9 нецензурною лайкою, не погрожував сокирою нікому. Вважає, що зв`язали його, побачивши у його руках сокиру, оскільки подумали, що він хоче покарати ОСОБА_8 за словесні образи. У нього претензій, погроз до ОСОБА_10 і ОСОБА_9 не було, хотів тільки помститися ОСОБА_8 . Розкаюється в тому, що наніс ОСОБА_8 тілесне ушкодження, просив у нього вибачення за свій вчинок.

Потерпілий ОСОБА_8 показав, що на запрошення ОСОБА_9 , він 02.04.2017 року біля 13 години під`їхав до нього, де неподалік його будинку за столом разом з ОСОБА_10 вживали спиртні напої. Потім до них підійшов ОСОБА_4 і попросив з ними випити горілки. Обвинувачений випив, сидів з ними за столом, потім ОСОБА_8 попросив обвинуваченого піти додому, оскільки вони хочуть поговорити у його відсутність. Він встав і пішов додому, а вони продовжували сидіти. Приблизно через 10 хв. потерпілий побачив як ОСОБА_11 вскочив і побіг. Коли він повернув голову побачив, як ОСОБА_11 забрав у ОСОБА_4 сокиру, відкинув її в сторону та став тримати обвинуваченого. Після цього ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поклали ОСОБА_4 на землю, зв`язали йому руки та зателефонували до дільничного інспектора поліції. При цьому ОСОБА_4 виражався в їхню сторону нецензурною лайкою. Коли обвинувачений заспокоївся вони його розв`язали, сказали, щоб той ішов додому. Приблизно через 10 хвилин ОСОБА_4 повернувся та наніс ОСОБА_8 один удар ножом в нижню частину спини, від чого останній впав на лавку. ОСОБА_11 з ОСОБА_10 знову зв`язали обвинуваченого та викликали поліцію. Чи говорив обвинувачений при нанесенні удару ножом в його сторону не пам`ятає, оскільки втрачав свідомість. Показав, що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння. До обвинуваченого має претензії майнового характеру, а саме щоб він відшкодував йому кошти, які він витратив на ліки, а саме 940 грн.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина у вчинені інкримінованого йому злочину доведена наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

ОСОБА_9 , допитаний як свідок, стосовно нанесення ОСОБА_4 удару ножем потерпілому ОСОБА_8 показав, що був свідком, того як ОСОБА_4 наніс один удар ножем ОСОБА_8 , від якого останній впав на лавку, що при цьому говорив обвинувачений не пам`ятає. ОСОБА_4 вони зв`язали, викликали дільничного, а потерпілого доставили в лікарню.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що 02.04.2017 року він зустрівся з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Сидячи за столом, до них підійшов ОСОБА_4 , привітався та сів до них. Разом вживали алкогольні напої. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відбулася словесна сварка і обвинувачений через 3-4 хвилини пішов додому. Приблизно через 10 хвилин обвинувачений повернувся тримаючи в правій руці сокиру. ОСОБА_9 підбіг до обвинуваченого, відібрав сокиру і відкинув її в сторону. Потім ОСОБА_9 запропонував зв`язати обвинуваченого. Вони втрьох зв`язали руки ОСОБА_4 та посадили його біля столика. Через деякий час він попросив щоб його розв`язали. ОСОБА_4 пішов додому, а через 10-15 хв. повернувся, спокійно підійшов до ОСОБА_8 ззаду і наніс йому удар у спину. Потім ОСОБА_8 сказав, що йому погано і вони повезли його в лікарню. Чим наносив обвинувачений удар ОСОБА_8 , свідок спочатку не бачив, пізніше побачив ніж. Показав, що його один раз опитували про дані події працівники поліції, коли він був у лікарні. В подальшому його до відділу поліції не викликали. На даний час він не зможе впізнати ножа, яким ОСОБА_4 наніс удар ОСОБА_8 .

Захисник вказав, що ОСОБА_4 стосовно нанесення тілесних ушкоджень ножем ОСОБА_8 не заперечує, також ОСОБА_4 визнав факт, що у нього була в руках сокира.

Крім того, в підтвердження вини обвинуваченого у вказаному кримінальному правопорушенні, в судовому засіданні було досліджено наступні докази.

-протоколи огляду місця події від 02.04.2017 року та ілюстративними таблицями до них (а.п.12-14, 17-19);

-висновок експерта КЗ "Обласне бюро судово-медичної експертизи" Рівненської обласної ради №86 (по медичним документам) від 10.04.2017 р. відносно ОСОБА_8 . Відповідно до даного висновку у ОСОБА_8 мало місце тілесне ушкодження у вигляді різаної рани поперекової ділянки справа. Це ушкодження виникло внаслідок травматичної дії будь-яким колюче-ріжучим предметом, типу леза ножа та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.(а.п.24-26);

-висновок судово-психіатричного експерта №107-102/17 від 19.04.2017 р. ОСОБА_12 на момент вчинення інкримінованого йому діяння яким-небудь психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_4 яким-небудь психічним захворюванням не страждає, здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 на момент вчинення інкрімованого йому діяння у тимчасовому хворобливому стані не перебував, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_4 алкоголізмом та наркоманією не страждає. ОСОБА_4 на момент вчинення інкримінованих йому діянь в стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані не перебував. ОСОБА_4 характеризується поєднанням емоційної лабільності з ригідністю установок, контактністю, рисами демонстративності, потребою в емоційно насиченому житті, необхідністю виняткового ставлення, потребою бути в центрі уваги, схильністю до домінування, самолюбством, впертістю, егоцентризмом, підвищеним прагненням до незалежності, потребою в спонтанності та незалежності. Дані індивідуально-психологічні особливості не мають характеру вад, які б істотно вплинули на поведінку під експертного під час інкримінованих дій. ОСОБА_4 , з урахуванням його емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку, спроможний правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, а також давати про них відповідні показання.(а.п.85-89).

Наведені вище докази по суті співпадають , не суперечать один одному, а тому суд визнає їх достовірними та такими, що відповідають дійсності.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується негативно.

Вину в скоєнні злочину, за яким вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена визнає, щиро розкається.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Приймаючи до уваги встановлене, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, те що потерпілий ОСОБА_8 не наполягає на суворому покаранні обвинуваченому, непрацюючий, є пенсіонером, має на утриманні непрацездатного батька, суд приходить до висновку про доцільність призначення покарання у межах, установленого у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин - у виді 1 року обмеження волі з можливістю звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків відповідно до статті 76 КК України
Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим та виправдати за ч.1 ст.129 КК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушеня.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України - 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покласти відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Речові докази у справі чоловічу спортивну куртку та чоловічу майку, залишені на зберігання в Сарненському ВП ГУНП в Рівненській області повернути власнику ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1