АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/322/19 Справа № 2315/6911/2012 Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.289 , ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 18 грудня 2018 року у кримінальному провадженні з перегляду за нововиявленими обставинами вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2013 року відносно

засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.04.2004 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням на 1 рік;

- 30.11.2004 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 9.12.2011 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням на 1 рік;

яким суд скасував вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2013 р., відносно ОСОБА_8 засудженого за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ст.70, ст.71 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю за нововиявленими обставинами та ухвалив по даній справі новий вирок,

яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його особистою власністю;

- за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 (десяти ) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено до відбуття покарання ОСОБА_8 у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання згідно вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2011 року у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття 11 (одинадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

В іншій частині вирок суду залишено без змін,

в с т а н о в и л а :

Як вбачається з вироку, засуджений ОСОБА_8 01.06.2012 року близько 22 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , який вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2016 року, засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, з метою незаконного заволодіння належним ОСОБА_10 автомобілем «таксі» марки «DAEWOO NEXIA» д.н.з. НОМЕР_1 , під приводом здійснення поїздки, сіли до вказаного автомобіля на привокзальній площі станції імені Т. Шевченка м. Сміла Черкаської області. Після чого, знаходячись у вказаному вище автомобілі під керуванням ОСОБА_10 , та проїжджаючи по вулиці Докучаєва в с. Холоднянське Смілянського району Черкаської області, з метою незаконного заволодіння даним автомобілем марки «DAEWOO NEXIA» д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 40 445 грн. 06 коп., діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_11 вчинив на ОСОБА_10 напад, а саме: за допомогою заздалегідь заготовленого відрізку дроту, накинув його на шию потерпілого, почав душити, спричинивши фізичний біль, а після того, як ОСОБА_10 зупинив автомобіль і звільнив шию від удавлення, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, вийшов з автомобіля та відчинивши двері автомобіля з боку водія, наносив потерпілому удари руками по голові, чим спричинив фізичний біль, однак з причин, що не залежали від їх волі, злочин не закінчили, так як ОСОБА_10 , забравши ключі від автомобіля, втік з місця події, після чого ОСОБА_9 намагався заволодіти автомобілем, але оскільки ОСОБА_10 , повернувся до свого автомобіля, останній утік в невідомому напрямку.

Він же, 01 червня 2012 року близько 22 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою умисного вбивства ОСОБА_10 для незаконного заволодіння належним йому автомобілем «таксі» марки «DAEWOO NEXIA» д.н.з. НОМЕР_1 , під приводом здійснення поїздки, сів до вказаного автомобіля на привокзальній площі станції ім. Т. Шевченка в м. Сміла. Після чого, знаходячись у вказаному автомобілі, під керуванням ОСОБА_10 та проїжджаючи по вулиці Докучаєва в с. Холонянське Смілянського району, діючи з корисливих спонукань, реалізуючи умисел на вчинення умисного вбивства, за допомогою заздалегідь заготовленого відрізку дроту, накинув його на шию потерпілого, почав душити, спричинивши фізичний біль, а після того, як ОСОБА_10 зупинив автомобіль і звільнив шию від удавлення, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, вийшов з автомобіля та відчинивши двері автомобіля з боку водія, наносив потерпілому удари руками по голові, чим спричинив фізичний біль, однак з причин, що не залежали від його волі, злочин не закінчив, так як ОСОБА_10 , забравши ключі від автомобіля, втік з місця події.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2013 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - до 11 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково не відбуте покарання, згідно вироку Смілянського міськрайонного суду від 09 грудня 2011 року у вигляді 1 року позбавлення волі та остаточно визначено до відбуття 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 червня 2013 року вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2013 року змінено та виключено з мотивувальної частини вироку слова "будь-якою метою" щодо кваліфікації за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, в решті вирок залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2013 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху, а ухвалою від 18 жовтня 2013 року касаційну скаргу повернуто засудженому.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, у якій посилається, як на нововиявлену обставину, на наявність вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2016 року, яким засуджено ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України. В обґрунтування вказаної заяви вказує, що його засуджено, зокрема за ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме за закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб. Однак, співучасника злочину ОСОБА_9 не було засуджено за вказаною статтею, а лише за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України. Тому вважає, що за результатами його заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2013 року слід скасувати та ухвалити новий вирок, за яким його виправдати за ч. 2 ст. 15, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України та обрати мінімальну міру покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.

Вказана заява засудженого ОСОБА_8 судом першої інстанції задоволена частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.02.2013 р. відносно ОСОБА_8 скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.15, ч.3 ст.289, ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ст.70, ст.71 КК України до 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Свої доводи суд мотивував тим, що при ухваленні Смілянським міськрайонним судом Черкаської області вироку від 25 лютого 2013 року щодо засудженого ОСОБА_8 за вчинення злочинів за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (з ОСОБА_9 ), суду не могло бути відомо, що прокурор змінить обвинувачення згідно обвинувального акту про зміну обвинувачення ОСОБА_9 від 14 квітня 2016 року, та виключить, із обвинувачення ОСОБА_9 ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Як наслідок, вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2016 року ОСОБА_9 засуджено лише за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України відповідно, що на думку колегії суддів суду першої інстанції виключає у діях ОСОБА_8 таку кваліфікуючу ознаку, як замах на вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, а саме ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Також, суд не погодився з доводами сторони захисту щодо того, що вказане є підставою для виправдання засудженого за ч. 2 ст.15, п.п.6, 12 ст. 115 КК України, оскільки покази ОСОБА_8 щодо невизнання своєї вини у вчиненні замаху на умисне вбивство, спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене, його вина підтверджена доказами у справі та встановлена вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2013 року, переглянутого апеляційним судом Черкаської області.

За таких обставин суд кваліфікував дії засудженого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів.

Не погодившись з указаним вироком суду засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять скасувати вирок в частині визнання ОСОБА_8 винним за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрити за відсутності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення та дослідити докази які досліджувались в суді першої інстанції, оскільки вважають що при ухваленні вироку суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінального-процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Апеляційні вимоги мотивували тим, що вирок суду не містить посилання на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 27.04.2016 р., який має приюдиційне значення, та постанову від 25.11.2014 р., що також має значення для вирішення справи по суті. Вважають, що судом фактично не було виконано вимоги ч.4 ст.466 КПК України, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зазначили, що позиція ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.2 ст.115 КК України не спростована, а тому обставини, які суд вважав встановленими обвинувачуючи його за вказаною статтею не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 уточнив апеляційні вимоги в частині дослідження доказів, зазначивши за необхідне дослідити в апеляційній інстанції постанову прокуратури Черкаської області про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 25.11.2014 р. (т.2 ст.164-165), заслухавши думку учасників процесу, колегія суддів відмовила в задоволення даного клопотання, оскільки вказаний процесуальний документ був предметом дослідження судом першої інстанції у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти вимог спільної апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 та просила залишити без змін вирок суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що спільна апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами, зокрема, визнаються: обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Згідно ст. 460 КПК України, учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст.467 КПК України за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Вказаних вимог процесуального закону судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню дотримано в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Як встановлено перевіркою матеріалів кримінального провадження, судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин справи та з дотриманням вимог ст.ст.459-467 КПК України.

Як вбачається з вироку суду, свої висновки щодо виключення з дій ОСОБА_8 таку кваліфікуючу ознаку, як замах на вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, а саме ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України та доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.289 КК України та ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України, суд обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду, та які суд оцінив у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

В суді першої та апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України не визнав, зокрема в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що будь якого наміру у нього вбивати потерпілого ОСОБА_10 не було тому вважає що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України. Адвокат ОСОБА_7 підтримуючи апеляційну скаргу вважає, що вина засудженого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України не доведена, і в його діях відсутній склад цього кримінального правопорушення.

Не зважаючи на заперечення засудженим ОСОБА_8 своєї вини в частині закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що його вина у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України повністю доведена дослідженими в порядку ч.4 ст.466 КПК України в судовому засіданні доказами, а саме:

- вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.04. 2016 року відносно ОСОБА_9 ;

- обвинувальним актом від 14.04.2016 р. (про зміну обвинувачення);

- вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.02.2013 р.;

- ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26.06.2013 р.;

- ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.08.2013 р.;

- показами потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні першої інстанції пояснив, що в 2012 році ввечері він був на станції ім. Т.Г.Шевченка в м. Сміла, до нього підійшов ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 , яких він раніше не знав, можливо раніше десь бачив, та сказав, що потрібно їхати в с.Ковалиху. Він сів за кермо, ОСОБА_9 поруч на пасажирське сидіння, а ОСОБА_8 позаду, за місцем водія. Обидва хлопці перебували в стані алкогольного сп`яніння. Дорогою з ним розмовляв лише ОСОБА_9 на загальні теми. ОСОБА_8 , сидів абсолютно тихо, між собою вони ніяким чином не спілкувались. Коли проїжджали по с.Холоднянському, ОСОБА_8 , несподівано зробив спробу накинути йому на шию петлю, яку він встиг перехопити рукою, та різко загальмував, зупинивши автомобіль. Після цього ОСОБА_8 вибіг з автомобіля, відкрив водійські двері, та декілька раз ударив його по голові. ОСОБА_9 його не бив, лише тримав за куртку. Потім ОСОБА_8 почав тікати, та він побіг за ним, забравши із собою ключі від автомобіля. Не наздогнавши ОСОБА_8 , повернувся до машини, де побачив, що ОСОБА_9 сидів на водійському сидінні. Він почав на нього кричати, на що останній перескочив на пасажирське сидіння, звідки втік у поле. Він сів в автомобіль, трохи від`їхав від місця події, розвернувся, зупинився та телефоном повідомив диспетчера про скоєний на нього напад. При огляді працівниками міліції автомобіля, всередині, між сидіннями виявили дріт, який ОСОБА_8 намагався закинути йому на шию.

Колегія суддів приходить до висновку, що наведені у вироку докази, є належними, допустимими та достовірними, які повністю підтверджують винуватість засудженого ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочинах.

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не повно дослідив докази в даному кримінальному провадженні, то колегія суддів вважає їх надуманими та необґрунтованими, так як вони спростовуються даними вироку суду, згідно якого вбачається, що всі докази були досліджені при розгляді справи повно, об`єктивно і неупереджено та з дотриманням вимог ч.4 ст.466 КПК України, а висновки суду ґрунтуються у відповідності до ч.4 ст.95 КПК України на показах засудженого, потерпілого, які суд безпосередньо сприймав під час судового засідання, яким суд дав належну оцінку.

Всі інші доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого та його захисника, не спростовують висновків суду першої інстанції про визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , в частині невизнання своєї вини, колегія суддів розцінює, як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції переглядаючи вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.02.2013 р. в порядку ст.ст.459-467 КПК України вірно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ст.289 КК України, як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів і призначив йому покарання на підставі ст.ст.70,71 КК України, 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень та особі винного, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, беручи до уваги те, що даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку відповідно до доводів апеляційної скарги, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до переконання про те, що вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 18.12.2018 р. щодо ОСОБА_8 , є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання, а підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого та його захисника відсутні, у зв`язку з чим вона підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 459-467 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в частині визнання його винним за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 18 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ст.289, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий :

Судді :