Дата документу 14.01.2019 Справа № 336/1040/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/416/19
Єдиний унікальний № 336/1040/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004274 відносно

ОСОБА_6 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, не обговорюючи питання винуватості чи не винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, яке не входить до кола питань, що вирішуються у підготовчому судовому засіданні, вказану ухвалу суду вважає незаконною та необґрунтованою. В обґрунтування вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги статей 314, 345 КПК України, оскільки підготовче судове засідання проведено за відсутності представника потерпілого, права останньому не роз`яснені, що позбавляє останнього прав, передбачених ст.ст.56,58 КПК України. Окрім цього, судом першої інстанції, в порушення ст.325 КПК України, взагалі не з`ясована думка учасників провадження щодо можливості проведення підготовчого судового засідання за відсутності представника потерпілого та ухвала районного суду від 04.10.2018 не містить жодних посилань на ст.325 КПК України щодо повідомлення представника потерпілого про судове засідання та причини його неявки. Викладені обставини свідчать про допущені судом першої інстанції порушення прав потерпілої сторони. Вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги статті 370 КПК України, оскільки стороною обвинувачення, у відповідності до вимог статті 291 КПК України, належним чином викладено фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення з огляду на положення статті 91 КПК України, а саме вказане місце розташування об`єкту посягання - біля буд. №74 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі; вказаний спосіб вчинення злочину - шляхом вільного доступу та із застосуванням принесеної з собою пилки, за допомогою якої обвинувачений перерізав кабель та витягнув його.

Судом першої інстанції допущено порушення вимог ст.337 КПК України щодо меж судового розгляду, оскілки визначення стадії вчинення обвинуваченим злочину (закінчений злочин чи замах на нього) є предметом дослідження під час судового розгляду, але аж ніяк не на стадії підготовчого судового засідання. Просить ухвалу суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга процесуального прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі змістом судового рішення, ухвалою суду по вказаному провадженню було призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала районного суду підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Згідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Відповідно до ч. 2 цієї статті обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч. 4 цієї статті до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.2 КК України, свідчить про те, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

З матеріалів розглядуваного кримінального провадження убачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складів кримінальних правопорушень, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.

Доводи суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті не викладено спосіб вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Спосіб вчинення злочину це форма прояву суспільно небезпечного діяння або, іншими словами, це послідовність прийомів методів, які застосовує винний для вчинення умисного злочину. Як складова цілеспрямованої злочинної поведінки особи спосіб слугує іншому (основному) злочинному діянню, застосовується заради останнього.

Як вбачається з обвинувального акту у ньому вказано про конкретний спосіб вчинення цього кримінального правопорушення, а саме, що ОСОБА_6 «шляхом вільного доступу та із застосуванням принесеної з собою пилки, за допомогою якої обвинувачений перерізав кабель та витягнув його».

Не заслуговують уваги доводи суду і про те, що в обвинувальному акті не вказано закінчений чи незакінчений злочин вчинив ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Згідно до ст. 13 КК України, закінченим злочином визнається діяння, яке містить усі ознаки складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. Незакінченим злочином є готування до злочину та замах на злочин.

Із обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 звинувачується органами досудового розслідування у таємному викрадені майна, ознаків готування чи замаху на злочин не вказано, таким чином, викладфактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, свідчить про те, що останній обвинувачується у вчиненні закінченого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_6 є неконкретним, а тому належить визнати необґрунтованими ці доводи суду.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів не розглядає по сутті, оскільки, це не відноситься до змісту вимог ст. 314 КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду скасуванню, з направленням матеріалів кримінального провадження до того ж суду на новий розгляд в тому ж складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України,скасувати та призначити розгляд у суді першої інстанції в тому ж складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: