22 березня 2019 р. Справа № 632/2263/18 провадження № 1-кп/632/41/19
У Х В А Л А

22 березня 2019 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторони кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Первомайський в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України.

Під час досудового розгляду обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.12.2018 було продовжено по 02.02.2019, а згодом і по 22.03.2019, у зв`язку з чим прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про подовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилався на наявність міцних соціальних зв`язків, дітей.

Захисник в судовому засіданні також заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, посилаючись на недоведеність наявності існування ризиків прокурором, відшкодування обвинуваченим завданої шкоди потерпілій ОСОБА_6 та на тяжкий стан здоров`я останнього, що позбавляє його можливості перебувати в умовах тримання під вартою, одночасно вважає за необхідне провести медичне обстеження ОСОБА_4 з метою визначення можливості утримання останнього в умовах позбавлення волі, а взагалі просить замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його продовження, обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, має перевагу над принципом поваги до свободи особистості, доходить подальшого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як в вбачається зі статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74)

За викладених обставин, приймаючи до уваги думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, враховуючи матеріали кримінального провадження, особу обвинуваченого ОСОБА_4 та тяжкість інкримінованого йому діяння, вік та стан його здоров`я, проживання у іншому районі області, з урахуванням того, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 22.03.2019, приймаючи до уваги те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд доходить висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити терміном на два місяці.

Клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу, та доводи в його обґрунтування, не можна визнати такими, що ставлять під сумнів наведені вище висновки суду, а відтак, суд вважає за необхідне у вказаних клопотаннях відмовити.

Щодо питання проведення медичного обстеження ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладено на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Положеннями ув`язнення передбачено право особи, узятої під варту, на надання їй медичної допомоги.

Згідно ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.

Відповідно до пункту 2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерством охорони здоров`я України №239/5/104 від 10 лютого 2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється уразі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. Підчас медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Враховуючи викладене, з метою недопущення порушення прав обвинуваченого на отримання необхідної медичної допомоги та визначення можливості утримання останнього в умовах тримання під вартою, суд вважає за необхідне клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про проведення медичного обстеження обвинуваченого задовольнити, та зобов`язати уповноважених осіб Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення повного медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 для встановлення наявних у нього захворювань та надання необхідної медичної допомоги, а також з метою визначення можливості утримання останнього в умовах тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 177, 178, 183, 194, КПК України, ст. 21 Закону України "Про попереднє ув`язнення" суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», залишити без змін і вважати продовженим на 60 діб, тобто по 20 травня 2019 року, включно.

У задоволенні клопотань обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про проведення медичного обстеження обвинуваченого та надання лікування задовольнити.

Зобов`язати начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» та начальника медичної частини Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення повного медичного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для встановлення наявних захворювань та надання обвинуваченому необхідної медичної допомоги, в тому числі із можливістю залучення самостійно обраних лікарів-фахівців, з дотриманням вимог «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерством охорони здоров`я України №239/5/104 від 10 лютого 2012 року.

Зобов`язати начальника медичної частини Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» подати до суду висновок щодо стану здоров`я обвинуваченого та можливості перебування останнього в умовах слідчого ізолятора.

Встановити місячний строк виконання ухвали в частині проведення медичного обстеження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_1