Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2515/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 4 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001062 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2018 року, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванопіль, Чуднівського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 4 ст.296 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 2600 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а всього 7600 гривень.

Речові докази: марлевий тампон зі змивами речовини бурого кольору ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку, 01.03.2017 р. близько 20 год. ОСОБА_7 на власному автомобілі марки «Мерседес» моделі «Віто», білого кольору, д.к.з. НОМЕР_1 , перебував поблизу маркету «АТБ» за адресою: м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 70, де безпричинно, з хуліганських спонукань, зневажаючи загальноприйнятими правилами та нормами поведінки у суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підійшов до раніше незнайомого ОСОБА_9 та використовуючи малозначний привід для конфлікту, розпочав вести з ним розмову, яка перейшла у штовханину, під час якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, безпричинно, з хуліганських спонукань, зневажаючи загально прийнятими правилами та нормами поведінки у суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, в цей же день, час та місці, дістав зі свого автомобіля предмет ззовні схожий на биту, підійшов позаду до ОСОБА_9 та наніс йому один удар вказаним предметом в область спини, внаслідок чого останній відчувши різку біль від даного удару, повернувся до ОСОБА_7 та в цей момент останній тримаючи в правій руці предмет ззовні схожий на биту, вдруге наніс удрав в область носа ОСОБА_9 , після чого місце скоєння злочину залишив.

В результаті вказаних дій, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю (хуліганство), вчиненими із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани та крайового перелому спинки носу, струс головного мозку, які відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю (хуліганство), вчинені із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість, а також неправильного вирішення судом цивільного позову.

На його думку суд безпідставно зменшим розмір заявлених ним вимог про відшкодування матеріальної шкоди з 55000 грн. до 2600 грн., не врахувавши те, що він потребує хірургічного втручання та за власний кошт зробити таку дорогу операцію він не може, оскільки на даний час не має постійного джерела доходу та моральну шкоду з 30000 грн. до 5000 гривень.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі, а його цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що вирок суду щодо нього підлягає скасуванню, оскільки суд неправильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 296 КК України, що призвело до невідповідності призначеного йому покарання внаслідок його суворості та не застосування щодо нього амністії.

Вказує, що суд дійшов невірного висновку про вчинення ним хуліганства з застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки ці обставини не знайшли свого підтвердження в ході допиту свідків та огляду його автомобіля.

Крім того, на його думку, зазначена обставина не могла бути йому інкримінована і тому, що застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці злочину, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень не дає підстав для кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 296 КК України.

Також, вказує, що він неодноразово намагався відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду, однак потерпілий відмовився від отримання коштів, а тому він вважає, що це є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Також, вважає, що визначена судом моральна шкода в розмірі 5000 грн. на користь потерпілого є великою та необґрунтованою, а тому просить її зменшити до 2000 гривень.

Вказує, що він є інвалідом війни 3 групи, ветераном військової служби та ним було подано до суду першої інстанції заяву про застосування до нього амністії на підставі п. «д» ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» та звільнення його від покарання.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, змінити вирок суду щодо нього, перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 296 КК України та звільнити його від призначеного покарання у відповідності п. «д» ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році». Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн., в решті відмовити.

В запереченні прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду щодо нього без змін.

Вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 в запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 наводить доводи, що є аналогічними його апеляційній скарзі та просить її залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив щодо задоволення вимог обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення скарги потерпілого, міркування прокурора, який висловився про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом оспорюються лише в частині кваліфікації за ч.4 ст. 296 КК України за ознакою застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Про те, на думку колегії суддів висновок суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_7 хуліганства із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень є обґрунтованим, оскільки підтверджується сукупністю доказів безпосередньо досліджених судом.

Так, з заяви про вчинення злочину, яка подана в день вчинення хуліганства вбачається, що потерпілий повідомив про спричинення йому тілесних ушкоджень предметом схожим на биту, ці пояснення він підтвердив в ході допиту у суді.

Допитані у суді свідки, очевидці хуліганства ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтвердили пояснення потерпілого та вказали, що під час конфлікту та штовханини, обвинувачений повернувся до автомобіля, взяв в ньому палицю чорного кольору та став наносити удари потерпілому, після чого сів в автомобіль та зник.

Вказані свідки, а також потерпілий в ході слідчих експериментів детально показали спосіб, механізм завдання ударів палицею обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_14 , хоча і не підтвердив застосування палиці при хуліганстві, вказавши що усього конфлікту не бачив, однак пояснив, що бачив як обвинувачений наздоганяв потерпілого.

За висновком експерта №555 від 21.03.2017 р., у гр. ОСОБА_9 було виявлено забійну рану та крайовий перелом спинки носу, струс головного мозку, які утворилися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування вироку колегія суддів не вбачає.

Зазначені докази на думку колегії суддів підтверджують, що ОСОБА_7 , в ході хуліганства, прийшовши до переконання, що не може довести свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень до кінця внаслідок опору потерпілого, скористався для спричинення тілесних ушкоджень предметом заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, який він перевозив у транспортному засобі.

Та обставина, що орган досудового розслідування не віднайшов знаряддя вчинення хуліганства не спростовує правильність висновків суду, а навпаки враховуючи показання потерпілого, свідків, дані судово медичного обстеження потерпілого про використання обвинуваченим предмета схожого на биту, свідчать про нещирість показань ОСОБА_7 , який розуміючи наслідки своїх дій, відразу залишив місце вчинення злочину та позбувся предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки він мав достатньо для цього часу.

На думку колегії суддів, досліджені докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду та спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не дає підстав для застосування положень ЗУ «Про амністію в 2016 році»

Колегія суддів вважає, що вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , а зокрема визначаючи розмір грошового відшкодування, яке підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 суд в повній мірі врахував характер правопорушення, яке є умисним, глибину душевних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_9 внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я, ступінь вини обвинуваченого та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому підстав для збільшення чи зменшення такого відшкодування апеляційний суд не вбачає.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі не оспорює доведеність понесених потерпілим витрат на лікування в розмірі 2600 грн., а лише вважає, що суд повинен був відмовити в задоволенні вимог потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки потерпілий відмовився їх отримувати апеляційний суд питання про доведеність понесених потерпілим витрат не перевіряє.

Доводи обвинуваченого про необхідність залишення позовних вимог потерпілого без задоволення, колегія суддів вважає хибними, оскільки потерпілий в ході судового розгляду від свого позову не відмовлявся, а наполягав на його задоволенні.

Не знаходить колегія суддів і підстав для повного задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 , оскільки останній в суді першої інстанції доказів про понесені ним витрати на лікування на суму 55000 гривень не надав, що не перешкоджає йому в майбутньому ставити питання, в порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я.

Покарання ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наслідки, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, є ветераном військової служби, має 3-ю групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням військової служби, є членом Громадської організації військовослужбовців, ветеранів та інвалідів повітряно-десантних, аеромобільних військ, морської піхоти та військ спеціального призначення «Купол», де позитивно характеризується, бере участь у волонтерських заходах ГО «Купол», приймав міри щодо надання матеріальної допомоги потерпілому для лікування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: