Справа № 183/3695/18
№ 1-кп/183/449/19
В И Р О К
іменем України

09 січня 2019 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №00215 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

27 серпня 2013 року наказом № 187 командира ( по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду навідника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

01 червня 2017 року наказом № 151 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 призначено на посаду оператора - обчислювача 2 відділення управління взводу управління батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи.

За наведених обставин солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст.11,12,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, про все, що сталося з ним доповідати безпосередньому командиру.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Однак, 22 лютого 2018 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з мстою тимчасового ухилення від проходження служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 17 березня 2018 року коли солдат ОСОБА_3 прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе.
Таким чином, в період часу з 22 лютого 2018 року по 17 березня 2018 року солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем в порушення вимог ст.ст.11,12,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, та незаконно був відсутній у військовій частині.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 27.08.2013 року він підписав контракт з військовою частиною НОМЕР_1 і з цього часу став проходити військову службу у ЗСУ. В 2017 році він був направлений в зону проведення антитерористичної операції, звідки він повернувся до військової частини 21.02.2018 року. Однак, на цей час його підрозділ ще залишався в зоні проведення антитерористичної операції і він вважаючи, що місця до повернення його командирів не було, і він самовільно залишив військову частину та поїхав додому. Зрозумівши протиправність свого вчинку 17.03.2018 року він добровільно прибув до військової частини. 03.04.2018 року його було звільнено зі Збройних Лав України. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, за місцем служби він характеризується негативно (а.п.50), однак обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.37,38,40), приймав участь в зоні проведення антитерористичної операції, є учасником бойових дій (а.п.48), має подяку за виконання своїх службових обов`язків в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.п.49).

Щире каяття ОСОБА_3 та з`явлення зі зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1