Ухвала
Іменем України
7 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 211/3797/17
провадження № 51- 9196 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 5 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року,
встановив:
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 5 квітня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим та засудженим:

- за ч. 1 ст. 310 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 309 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 3 ст. 309КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;
- за ч. 3 ст. 311 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців з конфіскацією майна.
Вироком районного суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він з перших чисел квітня 2017 року й по 27 червня 2017 року включно незаконно вирощував 401 рослину снотворного маку на присадибній ділянці м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.
Крім того, 25 червня 2017 року близько 07:00 ОСОБА_4 біля залізничної дороги поблизу ст. Кривий Ріг Головний в Довгинцівському районі м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, повторно, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, рюкзак з наркотичним засобом «макова соломка», а також обладнання «металевий прес» із інгредієнтами, призначеними для виготовлення наркотичних засобів, та того ж дня близько 23:00 незаконно придбав за невстановлених обставин 210 мл рідини, яка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено. З метою незаконного виготовлення і зберігання наркотичних засобів, переніс ці засоби до свого помешкання в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, де в період часу з 23:00 до 02:30 того ж дня незаконно виготовив невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу «опію ацетильованого», який у подальшому зберігав за вказаною адресою для особистого вжитку без мети збуту.
26 червня 2017 року близько 07:00 під час проведення огляду його помешкання було виявлено та вилучено особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено - опій ацетильований масою 4, 1998 г, яка в перерахунку на суху речовину складає 0, 2895 г без мети збуту, а також макову соломку масою 3800 г, 7700 г, яка в перерахунку на суху речовину складає відповідно 2789, 2 г та 5528, 6 г, та макову соломку в перерахунку на суху речовину 7, 76 г та речовину рослинного походження коричневого кольору, яка містить макову соломку, масою в перерахунку на суху речовину 1330 г, що є особливо великим розміром та рідину, яка є «ангідридом оцтової кислоти», масою 0, 22638 кг, що є особливо великим розміром прекурсорів, що знаходяться у незаконному обігу.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2018 року вирок районного суду залишено без змін.

У касаційних скаргах, які є аналогічні за змістом, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, сторона захисту просить змінити вказані судові рішення через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, вважаючи його занадто суворим. Засуджений та його захисник росять пом`якшити ОСОБА_4 призначене покарання захід примусу до 5 років позбавлення волі, застосував до нього положення статей 69, 75 КК. Вважають, що при постановленні своїх рішень суди першої та апеляційної інстанцій не врахували всіх пом`якшуючих обставин у справі, а саме, що ОСОБА_4 двічі добровільно та утретє за рекомендацією свого лікаря, пройшов курс лікування від наркотичної залежності в спеціалізованих медичних закладах, проживає разом із своєю матір`ю, яка після перенесеного інсульту потребує постійного стороннього догляду. Також зауважують на тому, що після спливу строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, ОСОБА_4 від суду не ухилявся та добровільно з`являвся в судові засідання, що, на їх думку, свідчить про бажання останнього виправитися та понести покарання.
Перевіривши доводи касаційних скарг та надані до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.
За змістом ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил є допустимим лише за наявності в суду обґрунтованих підстав вважати, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого можливе без його ізоляції від суспільства.
Як убачається з наданих до касаційної скарги копій судових рішень, місцевий суд обґрунтовуючи свій висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. 65 КК разом із ступенем тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до тяжких злочинів та злочинів невеликої і середньої тяжкості, урахував дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше в силу ст. 89 КК не судимий, під наглядом у лікаря - психіатра не перебував та з лютого 2013 року знаходився під диспансерним наглядом у лікаря - нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, неодноразово проходив курс лікування від опіоїдної залежності, а також медичний висновок про те, що його мати ОСОБА_6 , 1940 року народження нездатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду. Пом`якшуючою покарання обставину суд вказав щире каяття ОСОБА_4 у вчиненому, обставини, що обтяжують покарання судом встановлено не було.
З огляду на ці обставини місцевий суд дійшов умотивованого висновку про неможливість досягти мети виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства, а тому визначив йому покарання, яке належить відбувати реально.
Як убачається з вироку, при розгляді справи судом не було встановлено обставин, які би істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, як це передбачено ст. 69 КК, а ті, які були наведені захисником ОСОБА_5 у судовому засіданні (за аналогічними доводами, викладеними в касаційних скаргах), не визнані судом навіть і підставою для призначення ОСОБА_4 покарання у мінімальних межах.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості не вбачається.
Крім того, доводи, аналогічні наведеним у касаційних скаргах засудженого та його захисника, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який ці доводи належним чином розглянув і вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи наведене правових підстав стверджувати про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання колегія суддів не знаходить.
Переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду, з якими погодився й апеляційний суд, щодо відсутності такої кількості обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і є правовою підставою для призначення засудженому основного покарання нижче від найнижчої межі, а також неможливості досягти мети його виправлення без ізоляції від суспільства у касаційних скаргах сторони захисту не наведено. З огляду на викладене, вимоги касаційних скарг засудженого та захисника слід визнати неприйнятними.
Зміст касаційних скарг та наведені у них доводи не дають підстав для їх задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Cуд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 5 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3