Ухвала
Іменем України

18 лютого 2019 року
м. Київ
Провадження № 51-694 ск 19
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 3 вересня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003265,
встановила:
вироком Київського районного суду м. Полтави від 3 вересня 2018 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у
м. Ташкент, Узбекистан, без постійного місця проживання, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9900 грн.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2019 року вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він у грудні 2017 року у вечірній час доби, проник в гаражне приміщення по АДРЕСА_1 , звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав майно потерпілого ОСОБА_5 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 11 100 грн.
15 грудня 2017 року, ОСОБА_4 , у вечірній час доби, проник в гаражне приміщення по АДРЕСА_1 , звідки повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав майно потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1 100 грн.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ставить питання про зміну постановлених судових рішень та пом`якшення призначеного йому покарання, шляхом застосування ст. 69 КК України. Вказує, що він вину визнав, щиро розкаявся, не оспорював зібраних доказів, також не встановлено обставин, що обтяжують покарання. Зазначає, що має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має стійкі соціальні зв`язки, крадіжки вчинив внаслідок тяжкого матеріального становища. Призначене покарання вважає невиправдано суворим.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується призначеного покарання, яке, на думку засудженого, є суворим, то суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_4 дотримані.
Суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, усі обставини справи, дані про особу винного, його позитивну характеристику.
Обґрунтовано визнано судом та взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та не встановлено таких, що його обтяжують.
Згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Визнані судом обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 не є такими, що у даному випадку, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З урахуванням всіх обставин справи, даних про особу винного, в тому числі й тих, на які посилається засуджений у скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого лише в умовах ізоляції від суспільства, призначив ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України. У вироку наведено переконливі підстави такого рішення, зазначено, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
Таким чином, рішення про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень. З таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції.
Доводи про суворість призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, належно перевірені і апеляційною інстанцією, на них надано обґрунтовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 3 вересня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3