ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1015/18 Справа № 209/1982/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 по кримінальному провадженню № 0002577, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-28.07.2016 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 186 КК України до позбавлення волі на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст..76 КК України, ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.08.2017 року звільнений від призначеного покарання з випробуванням, у зв`язку з закінченням строку випробування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.06.2018 року в порядку перегляду за нововиявленими обставинами ухвала суду від 11.08.2017 року скасована, відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано не відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.07.2016 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити - особисте зобов`язання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1700 гривень 00 копійок.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, керуючи корисливими мотивами, повторно приблизно о 23 годині 30 хвилин 08 грудня 2016 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись біля 3-го під`їзду будинку № 55 по бул. Будівельників в м. Кам`янське з раніше незнайомим йому ОСОБА_9 , притиснув своєю рукою потерпілого ОСОБА_9 до стіни під`їзду будинку, тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та почав перевіряти вміст кишені. Діставши із кишені куртки потерпілого грошові кошти в сумі 750 грн., він відкрито ними заволодів. Після цього, ОСОБА_8 , зняв з плеча ОСОБА_9 сумку та відкрито заволодів грошовими коштами потрпілого в сумі 1000 гривень, та висловив ОСОБА_9 погрозу застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, змусивши того покинути місце вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_8 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 750,00 гривень.

В апеляційній скарзі:

- обвинувачений просить вирок скасувати, через невідповідність, на його думку, призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, яке є несправедливим через його суворість, та ухвалити новий, яким визнати його винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднати не відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.07.2016 року та призначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Вказує, що як в ході досудового розслідування, так і при судовому розгляді, він активно сприяв розкриттю злочину, надав правдиві покази, при проведенні слідчого експерименту показав та розказав про обставини вчинення кримінального правопорушення, розкаявся у скоєному, позовні вимоги потерпілого визнав у повному обсязі, має намір відшкодувати потерпілому завдану йому шкоду, на утриманні має цивільну дружину та малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Обвинувачений, його захисник та потерпілий в засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися. Про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Даних про поважність причин їх неявки до суду не надходило. Тому колегія суддів вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Заслухавши суддюдоповідача, думку прокурора, яка прохала вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 404 КК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як вбачається з вироку, дані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегія суддів виходить із наступного.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини, при яких скоєно злочин, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що той в силу ст. 89 КК України є особою яка вважається не судимою, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, не працює, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має, суд послався і на відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно. Обставиною, яко пом`якшує покарання суд визнав щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.

Призначене судом першої покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику рішень Європейського суду з прав людини як джерело права.

Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що європейський суд з прав людини, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Вирок районного суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим та належно вмотивованим.

Отже доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання, є безпідставними, та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_8 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою, з дня отримання копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3