Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002566 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Києва, громадянки України, що зареєстрована

за адресою: АДРЕСА_1 ,

не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2019 року ОСОБА_8 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України і їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01.04.2017 року по 28.01.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

_____________________________________

Справа № 11-кп/824/1349/2019
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1 .
Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 і стягнуто з ОСОБА_8 на її користь 10 496 гривень 20 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 5 000 гривень моральної шкоди.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_8 і правильність кваліфікації її дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Зокрема, звертає увагу на об`єкт посягання життя людини, особу обвинуваченої, яка виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку її особи, яка вину у вчиненні злочину не визнала, на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. А тому, на переконання прокурора, призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідної частини статті, не відповідає принципу індивідуалізації покарання.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з урахуванням змін, висловлених у суді апеляційної інстанції, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки всупереч висновкам суду його підзахисна визнала вину у спричиненні потерпілому ОСОБА_12 смертельного поранення, однак не погодилася з правовою кваліфікацією її дій за ч.1 ст.115 КК України та заперечила обставини вчинення кримінального правопорушення. Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, якими є показання ОСОБА_8 , що умислу на вбивство вона не мала, і коли потерпілий, який до цього поводив себе агресивно і застосував до неї насильство, знову напав ззаду, схопив за волосся та шию з погрозами про вбивство і почав стягувати її на підлогу, вона, побоюючись за своє життя та здоров`я, перебуваючи в положенні сидячи, відбивалася вільної рукою і хаотично відмахувалася ножем, і під час цих подій завдала два тілесних ушкодження. Про такі ж обставини ОСОБА_8 повідомила під час слідчого експерименту. Вказані події, хоча і не прямо, а також агресивна поведінка потерпілого підтверджуються показаннями свідків сусідів ОСОБА_12 , і тим, що обвинувачена двічі викликала поліцію. Жоден з доказів, наданих стороною обвинувачення, не спростовує її показання, а тому висновки про те, що ОСОБА_8 і потерпілий в момент спричинення нею тілесних ушкоджень стояли один напроти одного, є припущеннями, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, в тому числі висновком експерта № 1038 від 08.05.2017 року, який містить дані про характер та локалізацію виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень і на задній поверхні правого передпліччя, і такі висновки суду містять істотні суперечності.

Також суд не встановив наявність обставин, які пом`якшують покарання, якими є активне сприяння розкриттю злочину під час досудового розслідування, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, не врахував стан здоров`я ОСОБА_8 тощо.

Крім того, захисник вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України, в той час як дослідженими доказами, які суд не взяв до уваги, доведено, що тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_12 з метою захисту від суспільно безпечного посягання, яке ОСОБА_8 зазнала з боку потерпілого. А тому її дії належить кваліфікувати за ст.118 КК України як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони. На користь цього свідчать виклик обвинуваченою швидкої медичної допомоги, впевненість у тому, що ОСОБА_12 знепритомнів внаслідок надмірної дози вжитого алкоголю, невжиття заходів з метою приховати сліди та знаряддя злочину. Фактично, обвинувачення тримається на свідченнях його підзахисної, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що зафіксовані на відео під час огляду місця події і отримані не в порядку, передбаченому законом.

Стверджує і про неповноту судового розгляду, яка виразилася в тому, що за клопотаннями сторони захисту про визнання доказів недопустимими суд жодного рішення не прийняв. Захист просив визнати недопустимим доказом диск СDR Axnet, на якому містяться показання ОСОБА_8 під час огляду місця події, оскільки доказ здобутий з порушенням вимог ст.ст.52, 87 КПК України та внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме, права на захист. Інформація в довідці № 377301 від 13.04.2017 року КМНКЛ Соціотерапія, яку суд визнав недопустимим доказом і яка видана не на ім`я ОСОБА_8 , покладена експертами в основу висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 253 від 20.04.2017 року, що тягне за собою недопустимість і вказаного висновку. Що стосується акту судово-медичного дослідження № 679 від 20.04.2017 року, то він містить рукописні виправлення, а тому є неналежним доказом.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині правової кваліфікації її дій з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України і призначити їй покарання в межах санкції вказаної норми.

На обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і наводить доводи, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі захисника. При цьому стверджує, що умислу на вбивство ОСОБА_12 у неї не було і вона захищалася від його агресивних дій.

Також вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі, адже суд не встановив обставини, які пом`якшують покарання, хоча в обвинувальному акті було зазначено про активне сприяння розкриттю злочину, вона добровільно відшкодувала витрати на поховання ОСОБА_12 , має незадовільний стан здоров`я. З огляду на те, що кримінальне правопорушення було вчинено після спільного вживання з потерпілим алкогольних напоїв, і ОСОБА_12 був у стані сильного алкогольного сп`яніння, просить виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена наводить обґрунтування незаконності вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченої ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту і просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і заперечила проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченої; доводи представника потерпілої ОСОБА_6 , який, підтримуючи позицію потерпілої про згоду з прийнятим судом рішенням, заперечив проти задоволення всіх апеляційних скарг і просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, у визначених судом апеляційної інстанції межах, провівши судові дебати, надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника та обвинуваченої належить задовольнити частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги. Однак суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а також якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення, тощо.

Отже, відповідно до вимог закону, суд повинен дати оцінку дослідженим з урахуванням принципу безпосередності доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точи зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Цим вимогам закону вирок суду першої інстанції не відповідає.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинила умисне вбивство ОСОБА_12 за наступних обставин.

1 квітня 2017 року близько 3 години ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту із ОСОБА_12 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин між ними, умисно завдала йому кулаками обох рук шість ударів в обличчя. Після цього ОСОБА_8 , реалізовуючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , завдала йому два удари ножем, який був у її правій руці, в область задньої поверхні правого передпліччя, чим спричинила легке тілесне ушкодження у виді різаної рани по задній поверхні правого передпліччя, та один удар в область грудної клітки зліва, чим спричинила тяжке тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням аорти та лівої легені, від якого останній помер.

Одночасно з цим суд встановив, що в ході конфлікту, який розпочався між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 під час вживання алкогольних напоїв у приміщенні кухні вказаної квартири, обвинувачена, стоячи навпроти ОСОБА_12 , умисно завдала йому ножем, що був у її правій руці, удар в область задньої поверхні правого передпліччя, тобто пошкодила йому руку, після чого, продовжуючи реалізацію злочинного умислу на заподіяння смерті ОСОБА_12 , умисно завдала йому удар ножем в область грудної клітки зліва, чим спричинила тяжке тілесне ушкодження проникаюче колото-різане поранення грудей з ушкодженням аорти та легені, від якого останній помер.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Як вбачається з формулювання висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, 1 квітня 2017 року близько 3 години вона, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння після спільного вживання разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 алкогольних напоїв, знаходячись у приміщенні кухні за місцем спільного проживання в квартирі АДРЕСА_3 , під час конфлікту із ОСОБА_12 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, завдала йому кулаками приблизно шість ударів в обличчя. Після цього ОСОБА_8 взяла зі столу кухонний ніж та завдала ним ОСОБА_12 один удар в область задньої поверхні правого передпліччя та один удар в область грудної клітки зліва. Протиправними діями ОСОБА_8 ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у виді шести саден на обличчі справа, різаної рани на задній поверхні правого передпліччя, а також проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням аорти та лівої легені, від якого настала смерть потерпілого.

Погодившись з висунутим обвинуваченням у цій частині, суд першої інстанції одночасно встановив дещо інші обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, в яких не знайшло свого відображення завдання ОСОБА_12 ударів кулаками в обличчя. Разом з тим, суд встановив розташування обвинуваченої та потерпілого по відношенню один до одного в момент вчинення вбивства, обґрунтувавши свої висновки в цій частині даними в протоколі огляду місця події від 01.04.2017 року та фототаблиці, висновках експертів № 141ц від 16.05.2017 року, № 147 від 05.05.2017 року, у відповідності з якими на клинку ножа та футболці, вилучених під час огляду місця події, знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_12 (т.1 а.с.27-30, 35-38, 68-72, 89-93).

Крім того, суд взяв до уваги висновок судово-медичної експертизи № 1038 від 08.05.2017 року стосовно кількості, локалізації, характеру та ступеню тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, протокол огляду предмету від 01.04.2017 року диску з відеозаписом до протоколу огляду місця події, на якому зафіксовано, як ОСОБА_8 під час огляду місця події демонструє механізм нанесення тілесних ушкоджень, а саме, удар ножем в область грудної клітки зліва та удар в пах потерпілому, а також протокол проведення слідчого експерименту від 25.04.2017 року за її участю, дані в якому відповідають її показанням у судовому засіданні (т.1 а.с.32-34, 42-45, 119-122).

Під час судового розгляду суд відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання недопустимим доказом диску до протоколу огляду місця події від 01.04.2017 року (т.1 а.с.34), оскільки він не досліджувався, отже, дані в ньому не можуть братись до уваги. Однак суд взяв до уваги протокол огляду предмету від 01.04.2017 року, яким є саме цей диск, не викликав судово-медичного експерта для роз`яснення висновку, що згідно з ст.356 КПК України має право здійснити за власною ініціативою, і самостійно, не володіючи спеціальними знаннями, зробив висновок про обставини та механізм заподіяння ОСОБА_12 різаної рани передпліччя та проникаючого колото-різаного поранення грудей.

А тому, на переконання колегії суддів, судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, містять істотні суперечності, адже суд мотивував свої висновки, які потребують спеціальних знань в галузі судової медицини, відеозаписами під час огляду місця події та слідчого експерименту, в ході яких ОСОБА_8 повідомляла абсолютно різні обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Згідно з ст.409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, на що слушно звертається увага в апеляційних скаргах сторони захисту, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що виразилося у недотриманні такої загальної засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до вимог ст.ст.411, 412, 415 КПК України є підставами для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, провести судовий розгляд, безпосередньо дослідити докази, дати кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Що стосується доводів обвинуваченої та захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в ході досудового розслідування під час збирання доказів, що тягне за собою їх недопустимість, а також доводів прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання, то згідно з ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд, як про це зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його вчинення, опосередковано пов`язані з асоціальною поведінкою потерпілого, дані про особу обвинуваченої, яка не одружена, працевлаштована, утримує неповнолітню дитину, за місцем реєстрації характеризується задовільно, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Водночас, суд встановив, що ОСОБА_8 виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, визнав вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, обставиною, яка обтяжує покарання, і не встановив обставин, які його пом`якшують.

А тому при новому судовому розгляді, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення, за наявності таких саме даних про особу винної, а також інших обставин, які мають враховуватися при призначенні покарання, призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини статті відповідного закону України про кримінальну відповідальність, слід вважати необґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3