Справа № 565/764/13-к Провадження №11-кп/802/2/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:п.п.4, 6, 11 ,12 ч.2 ст. 115 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачених - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000041, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 травня 2014 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Великі Телковичі, Володимирецького району, Рівненської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, має сина, 2010 року народження, неодружена,

визнана винуватою у скоєнні злочину, передбаченого п.п. 4, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Прип`ять, Чорнобильського району, Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, неодружений,

визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Кузнецовська, Рівненської області, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий, неодружений,

визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого п.п. 4, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна;

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Кузнецовська, проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий, неодружений,

визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого п.п. 4, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна;

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Сопачів, Володимирецького району, Рівненської області, проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий, неодружений,

визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого п.п. 4, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

Зараховано у строк покарання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 попереднє ув`язнення та строк відбуття покарання рахувати з 2 жовтня 2012 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_20 2822 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 моральної.

Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В :
Згідно з вироком суду ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 визнано винуватими та засуджено за вчинення умисного вбивтсва за таких обставин.

29 вересня 2012 року приблизно о 23.00 год. на кухні квартири АДРЕСА_6 між ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння та її батьком ОСОБА_21 виник конфлікт на побутовому ґрунті. Присутній при цьому ОСОБА_13 у стані алкогольного сп`яніння, виконуючи вказівку ОСОБА_12 , завдав не менше трьох ударів руками та не менше трьох ударів ногами в голову та тулуб ОСОБА_21 . Від отриманих ударів потерпілий впав на підлогу. Після чого ОСОБА_12 наказала ОСОБА_13 задушити батька. ОСОБА_13 став стискати потерпілому шию руками в гумових рукавичках, а потім полімерною жилкою, які надала йому ОСОБА_12 . Спричинені ОСОБА_13 тілесні ушкодження призвели до безпорадного стану потерпілого.

Після цього ОСОБА_13 для участі у вбивстві ОСОБА_21 залучив ОСОБА_14 , якому ОСОБА_12 пообіцяла винагороду у розмірі 4000 доларів США. ОСОБА_14 у свою чергу залучив до участі у вчиненні злочину ОСОБА_15 , пообіцявши йому грошову винагороду. Вступивши у змову з іншими учасниками групи, організованою ОСОБА_12 , ОСОБА_15 для вивезення за межі м. Кузнецовська та позбавлення життя ОСОБА_21 за винагороду залучив до участі у вчиненні злочину ОСОБА_16 , який мав автомобіль.

Діючи на досягнення умислу на вбивство ОСОБА_21 , 30 вересня 2012 року приблизно о 3.00 год. ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_13 і ОСОБА_14 винесли з квартири потерпілого, який перебував у безпорадному стані, помістили у багажне відділення автомобіля, що належить ОСОБА_16 . При цьому ОСОБА_12 заплатила ОСОБА_13 1000 грн. за співучасть у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_21 .

Потім ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на автомобілі під керуванням ОСОБА_16 виїхали з м. Кузнецовська в напрямку до м. Сарни Рівненської області.

Під час руху автомобілем ОСОБА_12 передала ОСОБА_15 200 грн. для придбання бензину. На автозаправочній станції «Укрнафта», що по вул. Ковельській, 3 у с. Полиці Володимирецького району, ОСОБА_15 придбав 5 л бензину у поліетиленову пляшку, а залишок коштів витратив на заправку автомобіля пальним.

ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , діючи спільно, привезли потерпілого ОСОБА_21 в урочище Ляхи, що поблизу с. Ромейки, Володимирецького району. Під час руху до місця події ОСОБА_15 , підшукуючи знаряддя для вбивства, звернувся до ОСОБА_16 щодо наявності у нього ножа. ОСОБА_16 вказав місце знаходження в салоні автомобіля канцелярського ножа.

Прибувши на місце, яке на думку групи підходило для доведення злочинного умислу до кінця, ОСОБА_15 разом із ОСОБА_14 відтягнули потерпілого у глибину лісу приблизно на 27 м від дороги.

ОСОБА_16 , для якого дії інших учасників стали зрозумілими, маючи реальну можливість припинити участь у вчиненні злочину, цього не зробив, натомість, з корисливих мотивів щодо одержання обіцяної ОСОБА_15 винагороди, вчинив дії, спрямовані на виконання злочинного умислу інших співучасників, тим самим приєднавшись до утвореної ОСОБА_12 групи для участі в умисному вбивстві ОСОБА_21 .

ОСОБА_12 цієї ж ночі приблизно о 3.30 год., усвідомлюючи, що спричиняє ОСОБА_21 особливих фізичних страждань, з метою умисного вбивства батька, який перебував у безпорадному стані, наданим їй ОСОБА_15 канцелярським ножем завдала 8 ударів у шию, обличчя та груди потерпілого. Надалі ОСОБА_12 , виконуючи роль організатора, на місці події наказала присутнім членам групи вбити потерпілого. ОСОБА_15 знайденою в лісі дерев`яною палицею завдав не менше чотирьох ударів по шиї та голові ОСОБА_21 , заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень.

Приблизно о 4.30 год. ОСОБА_14 , діючи узгоджено із ОСОБА_12 і ОСОБА_15 , з метою знищення слідів злочину, бензином, принесеним ОСОБА_16 , облив тіло потерпілого, який ще подавав ознаки життя. ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що завдає потерпілому особливі фізичні страждання, підпалила тіло запальничкою. Від термічної дії вогню ОСОБА_21 заподіяно опіки тулуба та кінцівок 2 4 ступеню, що є тяжкими тілесними ушкодженнями.

Таким чином, унаслідок спільних дій групи у складі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 заподіяно смерть ОСОБА_21 , яка настала від комбінованої травми голови, шиї, тулуба та кінцівок, а саме: відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, крововиливів під оболонки мозку, перелому під`язикової кістки та щитовидного хряща, опіків тулуба та кінцівок 2 4 ступеня.

За співучасть у вчиненні умисного вбивства батька ОСОБА_12 передала ОСОБА_14 1900 доларів США, які він розподілив між собою, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Наступного дня, 1 жовтня 2012 року ОСОБА_12 за виконане вбивство передала для ОСОБА_14 ще 100 доларів США та пообіцяла згодом заплатити решту 2000 доларів США.

В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинувачених та відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вирок суду незаконним через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_12 за п.п.4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_13 за п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_14 за п.п.4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_15 за п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_16 за п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Порушує питання про стягнення з обвинувачених, кожного зокрема, на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз;

- обвинувачена ОСОБА_12 вказує, що слідство проведено однобічно, судом не встановлено мотивів і мети вчинення злочину, не перевірено всіх можливих версій вбивства і не усунуто протиріч в показаннях обвинувачених, допитаних в судовому засіданні. Доводить, що в ході судового розгляду відмовилась від покаань наданих під час досудового слідства, оскільки після її затримання працівником міліції на неї чинився фізичний та психологічний тиск. Просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції;

- її захисник ОСОБА_17 в апеляції вказує, що вирок суду є незаконним, оскільки з`ясуванням обставин у кримінальному провадженні встановлено відсутність попередньої домовленості між ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 та ОСОБА_12 на вчинення інкримінованого їм злочину, що вказує на відсутність таких кваліфікуючих ознак, як «умисне вбивство вчинене на замовлення» та «умисне вбивство вчинене за попередньою змовою групою осіб». Зазначає, що всі події, які відбулися в лісовому масиві щодо потерпілого ОСОБА_21 не мали місце стосовно живої людини і не перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із смертю потерпілого, а тому в діях ОСОБА_12 відсутня така кваліфікуюча ознака як «умисне вбивство вчинене з особливою жорстокістю». Доводить, що в діях ОСОБА_12 також відсутня така кваліфікуюча ознака як умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів», оскільки у діях ОСОБА_22 наявний ексцес виконавця щодо спричинення ОСОБА_21 тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть останнього. Просить вирок суду щодо ОСОБА_12 змінити, перекваліфікувати її дії з п.п.4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.396 КК України, як приховування злочину, вчиненого іншою особою та призначити їй покарання в межах санкції даної статті.

Подав на адресу апеляційного суду клопотання, просить на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати обвинуваченій ОСОБА_12 в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_7 вважають вирок незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначають, що в процесі активних дій по спричиненню тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_13 усвідомив суспільно-небезпечний характер свого діяння, а також те, що його дії можуть призвести до настання негативних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_21 та за своєю волею остаточно припинив замах на злочин, незважаючи на вимогу ОСОБА_12 довести його до кінця. Вказує, що йому не було відомо, куди ОСОБА_12 збиралася вивезти потерпілого в лікарню чи просто з квартири. Просять вирок суду щодо нього змінити, перекваліфікувати його дії з п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник ОСОБА_18 вказують, що в основу вироку судом покладено голослівний, надуманий, нічим не обґрунтований висновок про наявність єдиного умислу усіх обвинувачених, у тому числі ОСОБА_14 , спрямованого на позбавлення потерпілого ОСОБА_21 життя. Висновки суду про те, що ОСОБА_14 , вступивши у попередню змову з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , залучив до участі у вчиненні злочину ОСОБА_15 , пообіцявши йому грошову винагороду, а останній, вступивши у змову з іншими учасниками групи організованою ОСОБА_12 , діючи на досягнення єдиного для групи результату щодо вивезення за межі м.Кузнецовська та позбавлення життя ОСОБА_21 , за винагороду залучив до участі у вчиненні злочину ОСОБА_16 є голослівними та надуманими, оскільки жоден з обвинувачених ні в ході досудового розслідування, ні в суді зазначених обставин не підтвердили. При розмові обвинувачених між собою щодо наступних дій ніхто зі сторонніх осіб не був присутнім та домовленостей між ними не чув. Зазначають, що суд не усунув суттєвих протиріч між висновком експертизи та показаннями експерта в суді про час та причину настання смерті потерпілого. Просять вирок суду щодо ОСОБА_14 змінити, перекваліфікувати його дії на ч.1 ст.396 КК України, обравши мінімальну міру покарання в межах зазначеного закону;

- обвинувачений ОСОБА_15 та його захисник ОСОБА_19 вказують, що викладені у вироку висновки про спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_15 на вчинення умисного вбивства не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними по справі доказами. В судовому засіданні ОСОБА_15 заявив, що визнавальні показання з приводу того, що потерпілий був живий, коли його привезли до лісу, на досудовому слідстві були надані ним під впливом застосування недозволених методів слідства та порушення його права на захист, а саме, те, що до першої зустрічі з адвокатом, працівники міліції вмовили говорити його, що потерпілий був живий. Зазначають, що йому не було відомо про те, що вони будуть перевозити мертву людину, оскільки ОСОБА_14 попросив його знайти машину, щоб перевезти речі. Доводить, що на момент вивозу потерпілого до лісу, ОСОБА_21 вже був мертвим, опіки потерпілий отримав після смерті. Визнає, що будучи в шоковому стані, наніс один удар палицею по мертвій людині, після чого вона зламалась, а допитаний в ході судового розгляду експерт ОСОБА_23 показав, що від удару палицею такі травми не могли утворитися. Просять вирок суду щодо нього змінити, перекваліфікувати його дії з п.п.4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.396 КК України та призначити відповідне покарання;

- обвинувачений ОСОБА_16 вказує на незаконність вироку суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, і, як наслідок, неправильної кваліфікації його дій. Вказує на суперечливість висновків, зазначених у рішенні суду. Доводить, що підносячи, на вимогу ОСОБА_24 , пляшку з бензином він вважав, що ОСОБА_21 від отриманих травм помер, що виключає можливість кваліфікації його дій, як співучасть у вбивстві, а може кваліфікуватись як співучасть у приховуванні злочину. Просить вирок суду щодо нього змінити, перекваліфікувати його дії з п.п.4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.396 КК України, пом`якшити призначене йому покарання та виключити з вироку застосування щодо нього додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який подану ним апеляцію підтримав, апеляції обвинувачених та їх захисників - заперечив, обвинувачену ОСОБА_12 та її захисника ОСОБА_11 , які фактично апеляції підтримали частково, апеляцію прокурора заперечили, інших обвинувачених та захисників, які кожен зокрема, підтримали свої апеляції та заперечили апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 у вчиненні умисного вбивства. Такі висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до статті 94 зазначеного Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.

Аргументи обвинувачених щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів, з викладенням власної версії подій були предметом ретельної перевірки суду і знайшли належну оцінку аналогічним зазначеним у апеляційних скаргах доводам захисту на заперечення винуватості вищевказаних обвинувачених у вчиненні умисного вбивства.

Показання обвинувачених, які знайшли правильне відображення у вироку, у своїй сукупності дали змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення, викривають протиправні дії кожного із обвинувачених, а також узгоджуються із іншими наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема даними, що містяться в протоколах огляду місця події, додаткового огляду місця події, відтворення обстановки та обставин події, проведених за участю кожного із обвинувачених, висновками експертів щодо механізму і обставин спричинення тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого ОСОБА_21 , які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву підстав у суду немає.

Так, за результатами комісійної судово-медичної експертизи № 4 по факту смерті ОСОБА_21 , проведеної на підставі ухвали судді Апеляційного суду Рівненської області від 9 листопада 2016 року (а.с. 134-147, т. 15) встановлено наступні групи за механізмом спричинення та ступенем тяжкості тілесні ушкодження:

- відкрита черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння і основи черепа, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, поєднаних з множинними забійними ранами, синцями і саднами голови та обличчя - спричинена не менш як від шести травматичних дій тупим знаряддям з видовженою, обмеженою контактуючою поверхнею (не виключено дерев`яною палицею, вилученою з місця події) і не менш як трьох травматичних дій тупим знаряддям з обмеженою контактуючою поверхнею без відображення її індивідуальних особливостей (можливо рукою, ногою людини чи іншим тупим предметом). Нерівномірна вираженість реактивних змін крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, вираженість реактивних змін крововиливу лівого скроневого м`язу, які встановлені при мікроскопічному дослідженні, можуть вказувати на те, що вищеперераховані ушкодження голови наносились потерпілому прижиттєво в різні терміни (від 1,5 до 6 годин до настання смерті) і що загалом не суперечить матеріалам кримінального провадження (нанесення ушкоджень голови потерпілому за місцем проживання і через деякий час - в лісовому масиві). Спричинену ОСОБА_21 травму голови у вигляді зовнішніх ушкоджень з травмуванням речовини і оболонок головного мозку (що є наслідком неодноразового прикладання сили), слід розглядати в єдиному механізмі виникнення, оскільки кожен удар незалежно від того чим та з якою силою він наносився, посилював дію попереднього, призводив до збільшення травмування оболонок і речовини головного мозку.

За таких умов, спричинена ОСОБА_21 травма голови, згідно п.2.1.3.б та п.2.1.3.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння).

- переломи правого та лівого великих ріжків під`язикової кістки у середніх третинах, які виникли внаслідок зміщення ріжків у зовнішньо-бокові сторони при зміщенні під`язикової кістки у напрямку спереду-назад, що цілком можливо як внаслідок оперізуючого здавлення шиї еластичним предметом (одним із фрагментів жилки або смугою декоративної занавіски (штори), вилучених з місця події), так і при здавленні шиї руками (рукою) у передньо-задньому напрямку; - перелом основи правого верхнього ріжка та передньої кісткової пластинки правої пластинки щитовидного хряща, які виникли внаслідок зміщення ріжка і правої пластинки хряща у напрямку справа-наліво, що цілком можливо при локальному здавленні правої бокової поверхні шиї пальцем (пальцями) рук (руки) у напрямку справа-наліво. Дані переломи під`язикової кістки та щитовидного хряща виникли внаслідок не менш як двох окремих травматичних дій і по механізму виникнення не суперечать показам ОСОБА_13 , які зафіксовані в протоколі його допиту та слідчого експерименту за його участю від 3 жовтня 2012 року. В своєму клінічному протіканні вказані переломи зазвичай викликають загрозливі для життя явища у вигляді набряку гортані і як наслідок гостре порушення дихання, а тому згідно п.2.1.3.ї та п.2.1.3.о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння).

- різані рани передньої, правої бокової та частково лівої бокової поверхонь шиї з ушкодженнями передньо-внутрішньої гілки яремної вени та м`яких тканин шиї (підшкірно-жирової клітковини, фасцій і м`язів) виникли не менш як від шести травматичних (ріжучих) дій гострого знаряддя на зразок леза клинка ножа (не виключено лезом клинка сегментного ножа, вилученого з місця події). Початкові реактивні зміни крововиливів м`яких тканин шиї, встановлені при мікроскопічному дослідженні, можуть вказувати на те, що вищеперераховані ушкодження наносились потерпілому прижиттєво незадовго до настання смерті, що не суперечить матеріалам кримінального провадження, а саме показам ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (нанесення гр-кою ОСОБА_12 ушкоджень ножем потерпілому - в лісовому масиві). Глибокі рани шиї з ушкодженням гілки яремної вени викликають виражену зовнішню кровотечу і, як наслідок, швидко призводять до масивної крововтрати, а тому згідно п.2.1.3.о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння).

- опіки 2-4 ступеня голови, тулуба і кінцівок, найбільш ймовірно, виникли від безпосередньої дії відкритого полум`я на тіло потерпілого, що цілком відповідає матеріалам кримінального провадження, а саме показам учасників вказаної події про факт підпалу тіла потерпілого за допомогою горючої речовини (бензину). Наявність накладань чорних частинок (ймовірно кіптяви) та морфологічні ознаки дії високої температури на поверхні слизової оболонки стінки трахеї, а також ознаки опіків в шкірі лівої гомілки, лівого стегна, шкірі з ділянки живота без ознак переживання, які встановлені при мікроскопічному дослідження, в сукупності вказують на те, що вказані ушкодження спричинені прижиттєво або в агональний період (період вмирання), і згідно п.2.1.3.р «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння).
Виходячи з вищенаведеного, а саме з того, що кожна з груп тяжких тілесних ушкоджень (черепно-мозкова травма, переломи під`язикової кістки і хрящів гортані, різані рани шиї, опіки голови, тулуба і кінцівок), окремо від інших, має ознаки загрозливих для життя явищ і в своєму клінічному протіканні усугубляє одна одну та впродовж короткого проміжку часу веде до настання смерті, судово-медична експертна комісія, вирішуючи питання про безпосередню причину смерті ОСОБА_21 , приходить до висновку, що смерть потерпілого в даному випадку настала від політравми, яка включає в себе всі вищеперераховані травматичні зміни.
Кваліфікуючи дії обвинувачених, суд першої інстанції правильно врахував наявність досягнення попередньої змови обвинувачених на вчинення інкримінованого їм злочину, що виразилось у попередній узгодженості їх дій, які діяли спільно з умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілого.

Вчинення ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 умисного вбивства ОСОБА_21 з особливою жорстокістю стверджується заподіянням йому особливих фізичних страждань, що виразилось у нанесенні потерпілому канцелярським ножем 8 різаних ран в область грудей, шиї, обличчя, їх роздиранні руками, нанесенні ударів палицею по голові, шиї і обличчі потерпілого, який ще був живим, обливанні бензином та його підпалу. Вказані тілесні ушкодження та опіки спричинені ОСОБА_21 прижиттєво, про що вказано у висновку.

Наявність корисливого мотиву в протиправних діях ОСОБА_12 стверджується наміром заволодіти квартирою після смерті батька, що встановлено з показань свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та обвинуваченого ОСОБА_13 , а також фактом одержання ОСОБА_13 від ОСОБА_12 1000 грн., після того як потерпілого поклали в багажника авто, щоб вивезти в ліс. Передачею ОСОБА_14 1900 доларів США ОСОБА_12 за допомогу у вчиненні злочину, до моменту заподіяння смерті ОСОБА_21 . Отримання ОСОБА_15 від ОСОБА_14 грошової винагороди у сумі 1100 доларів США, з яких ОСОБА_15 400 доларів США передав ОСОБА_16 , як винагороду за надання допомоги у позбавленні життя ОСОБА_21 . Про винагороду за надання допомоги ОСОБА_15 та ОСОБА_14 домовлялись до початку вчинення злочину.

Відповідно до п.16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», за умисне вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчиняли дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілого, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства, єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.

ОСОБА_16 , будучи об`єднаним з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого ОСОБА_21 життя, вчинив дії, які група вважала необхідними для реалізації цього умислу. Зокрема, усвідомлюючи злочинний характер намірів інших її учасників, він, маючи реальну можливість не розпочати участь у вчиненні злочину у разі несхвалення дій ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , залишивши на автомобілі місце події, повідомивши правоохоронні органи чи інших осіб, таких дій не вчинив. Натомість, об`єднавшись з іншими співвиконавцями єдиним умислом, спрямованим на позбавлення ОСОБА_21 життя, за обіцяну винагороду, виконував дії, які група вважала необхідними для реалізації свого злочинного умислу. Зокрема, за вказівкою ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підносив до тіла потерпілого пляшку з безнзином, надав транспортний засіб та керував ним для залишення групою місця події, за що отримав винагороду.

Враховуючи характер та узгодженість дій обвинувачених, кількість та локалізацію нанесених тілесних ушкоджень, знаряддя, вибрані ними для здійснення задуманого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 діяли з умислом на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_21 , вчиненого з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб і правильно кваліфікував їх дії за п.п.4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, а ОСОБА_13 за п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Враховуючи, що смерть потерпілого настала у лісі, а усі тілесні ушкодження та опіки йому спричинені прижиттєво, підстав для перекваліфікації дій обвинувачених на ч.1 ст.396 КК України, апеляційний суд не знаходить.

Твердження щодо кримінально-правової оцінки діяння обвинуваченого ОСОБА_13 , як закінченого умисного вбивства та перекваліфікації його дій на ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, з врахуванням його добровільної відмови від доведення злочину до кінця, є безпідставними. В розумінні ст. 17 КК України добровільність відмови, в тому числі, характеризується її остаточністю, яка означає, що особа припиняє розпочатий злочин повністю і безповоротно, і у неї відсутній намір його продовжити. Як встановлено із показань обвинувачених, в тому числі, самого ОСОБА_13 , припинивши замах на злочин за своєю волею, незважаючи на вимогу ОСОБА_12 довести його до кінця, перший, в подальшому, допомагав виносити потерпілого з квартири, а попередньо домовлявся з ОСОБА_14 , щоб той знайшов машину вивезти ОСОБА_21 з квартири. Враховуючи вказаний перебіг подій, спосіб у який виносили потерпілого з квартири, а також його обізнаність про те, що потерпілого, який проявляв ознаки життя, завезли в ліс, де різали ножем, добивали палками, облили бензином та запалили, апеляційний суд відхиляє доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_13 сприймав їх таким чином, що потерпілого везуть в лікарню або просто з квартири. Враховує апеляційний суд і ту обставину, що ОСОБА_13 виносив речі з квартири з можливими слідами злочину вже після повернення ОСОБА_12 з лісу, а також висновок експертизи про причину смерті ОСОБА_21 політравми, у зв`язку із чим, не вбачає правових підстав, у даному випадку, для кваліфікації його дій за ч.1 ст. 121 КК України.

Встановлені судом мотив і мета при умисному позбавленні життя потерпілого ОСОБА_21 , з огляду на те, що ці мотиви передбачені як кваліфікуючі ознаки, дії обвинувачених додатково кваліфіковані за відповідними пунктами ч. 2 ст. 115 КК України.

Доводи обвинувачених про застосування щодо них недозволених методів ведення слідства були предметом перевірки суду першої інстанції, і свого підтвердження не знайшли. Окрім того, першими не конкретизовано в чому виражався цей тиск. Відомостей про звернення обвинувачених, які постійно були забезпечені професійною правовою допомогою, зі скаргами на протиправні дії працівників міліції стороною захисту не надано. Не міститься в матеріалах справи і будь-яких інших даних, які б могли свідчити про вплив на обвинувачених службовими особами органу досудового розслідування.

Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину є правильними і з ними погоджується апеляційний суд. Підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників апеляційний суд не вбачає.

Згідно із ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і перевиховання.

Всупереч вищевказаним вимогам закону, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання з достатньою повнотою не врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ними злочинів та ролі кожного з них.

Зокрема, судом не враховано, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за попередньою змовою між собою, на замовлення, з корисливих спонукань, позбавили життя людину, вчинили злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких. Водночас, визнавши обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, за відсутності в усіх інших співучасників, за винятком ОСОБА_13 , пом`якшуючих покарання обставин, невизнання ними винуватості в обсязі висунутого їм обвинувачення та щирого каяття, суд призначив їм покарання з порушенням вимог ст. 65 КК України, яке не відповідає тяжкості вчиненого і особам винних, є явно несправедливим внаслідок його м`якості. Тому вирок в означеній частині підлягає до скасування з ухваленням нового.

Призначаючи покарання, апеляційний суд враховує, що обвинувачені вчинили злочин за попередньою змовою між собою, на замовлення, з корисливих спонукань, який у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких.

Щодо осіб обвинувачених враховує і те, що вони вперше притягуються до кримінальної відповідальності, їх характеризуючи дані, міцність соціальних зв`язків, а також ступінь участі та активність дій, кожного з них, на досягнення спільної мети на вбивство потерпілого. Зокрема, те, що ОСОБА_13 в квартирі, вчинивши жорстоке побиття потерпілого ногами і руками, душив його. У свою чергу ОСОБА_12 у лісі заподіяла потерпілому 8 різаних ран в область шиї, грудей та обличчя, спричинивши останньому особливих страждань, після чого вона, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , діючи з особливою жорстокістю, за допомогою вогню виконали необхідні дії на позбавлення ОСОБА_21 життя.

За таких обставин, враховуючи відсутність повного визнання винуватості кожним із обвинувачених в межах висунутого обвинувачення та щирого каяття у вчиненому, їх підвищену суспільну небезпечність, апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 можливе лише за умови призначення їм більш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції.

Що стосується покарання призначеного ОСОБА_16 , то на думку апеляційного суду, прокурор не навів переконливих доводів явної несправедливості призначеного йому покарання через м`якість, з урахуванням ступеню участі цього обвинуваченого, а саме характеру та обсягу конкретно вчинених ним дій у заподіянні смерті ОСОБА_21 , а тому погоджується із видом та розміром призначеного йому покарання судом, вважає його справедливим та не надто м`яким. Враховує, при цьому, також положення ч.3 ст. 439 КПК України згідно якої при новому розгляді у суді апеляційної інстанції застосування суворішого покарання допускається тільки за умови, що вирок було скасовано, у зв`язку з необхідністю посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника.

За змістом ч.2 ст. 124 та ст. 374 КПК України суд вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат у разі ухвалення вироку. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається із вироку суду першої інстанції, суд вирішуючи питання про розподіл процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експертів, стягнув їх з обвинувачених в солідарному порядку, тоді як в матеріалах кримінального провадження наявні документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів, які проводили експертизи, що є доказами винуватості окремих обвинувачених, а тому підлягають стягненню з кожного з них окремо.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Встановлено, що обвинувачені перебувають під вартою з 2 жовтня 2012 року. Згідно наявного в матеріалах кримінального провадження Розпорядження про виконання вироку, такий набрав законної сили 11 грудня 2014 року.

З відповіді ДУ «Луцький слідчий ізолятор» також вбачається, що 2 лютого 2016 року під час касаційного перегляду оскаржуваного вироку та ухвали апеляційного суду ОСОБА_12 перебувала в умовах слідчого ізолятора з 30 вересня 2015 року. Щодо інших засуджених, розгляд кримінального провадження проводився в режимі відеоконференції.

Беручи до уваги положення ч.6 ст.368 КПК України та з огляду на правовий висновок, який викладений в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (провадження №13-31кс18), апеляційний суд проводить відповідне зарахування кожному із обвинувачених.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 травня 2014 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити:

ОСОБА_12 за п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного їй на праві приватної власності майна;

ОСОБА_13 за п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна;

ОСОБА_14 за п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна;

ОСОБА_15 за п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати:

ОСОБА_12 в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення з 2 жовтня 2012 року по 11 грудня 2014 року, з 30 вересня 2015 року по 11 лютого 2019 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_13 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 2 жовтня 2012 року по 11 грудня 2014 року та з 2 лютого 2016 року по 11 лютого 2019 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_14 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 2 жовтня 2012 року по 11 грудня 2014 року та з 2 лютого 2016 року по 11 лютого 2019 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_15 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 2 жовтня 2012 року по 11 грудня 2014 року та з 2 лютого 2016 року по 11 лютого 2019 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_16 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 2 жовтня 2012 року по 11 грудня 2014 року та з 2 лютого 2016 року по 11 лютого 2019 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_16 з-під варти в залі судового засідання негайно, у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.

Цей же вирок в частині вирішення питання про розподіл процесуальних витрат змінити.

Стягнути на користь держави документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів з ОСОБА_12 1057 грн. 69 коп., ОСОБА_13 4298 грн. 81 коп., ОСОБА_14 1763 грн. 29 коп., ОСОБА_15 2406 грн. 29 коп., ОСОБА_16 1057 грн. 69 коп.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії вироку.

Головуючий

Судді: