Справа № 473/1762/17
Номер провадження1-кп/473/32/2018
ВИРОК
іменем України

"04" грудня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження №0000927 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Архангельська Російської Федерації, росіянки, громадянки Російської Федерації, з повною загальною середньою освітою, яка не працює, не заміжньої, має на утриманні одну неповнолітню дитину, яка проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимої 18.03.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст.125 КК України до 80 годин громадських робіт,

у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ч.2 ст.389 КК України( в редакції 2001 року),

ВСТАНОВИВ:

18.05.2017 року приблизно о 09 год. 20 хв.. в м. Вознесенську Миколаївської області на території двору загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4, що розташована по вул. Кооперативній, 1, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , на ґрунті виниклих неприязнених стосунків з приводу незаконного, на думку ОСОБА_5 , заволодіння його мобільним телефоном «LENOVO S 850», виникла сварка Під час сварки у ОСОБА_7 , яка рухалась з ОСОБА_5 в напрямку до АДРЕСА_2 , виник злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи на виконання раптово виниклого злочинного умислу ОСОБА_7 під час виходу з території двору школи, почала нігтями дряпати ОСОБА_5 руки та тулуб, а в подальшому, дійшовши до вул.З.Космодем`янської, декілька разів вкусила ОСОБА_5 в область лівої лопатки та правого передпліччя.

В результаті вказаних дій ОСОБА_7 умисно заподіяла ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в ділянці лівої лопатки, на правому передпліччі в верхній третині по променевому краю, садна в ділянці лівої лопатки та в підлопатковій ділянці, на правому плечі в середній третині зовнішній поверхні, на правому передпліччі в середній третині внутрішній поверхні, в ділянці правого променевозапясного суглобу внутрішній поверхні, в ділянці лівого променево-запясного суглобу передній та задній поверхні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_7 засуджена 18.03.2015 Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.

08.06.2015 року ОСОБА_7 поставлено на облік до Вознесенського МВ КВІ, де з нею проведено бесіду і ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено про правові наслідки ухилення від відбування покарання і скоєння нового злочину.

22.07.2015 року ОСОБА_7 отримала направлення для відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт до комунального підприємства «Санітарна очистка міста» в м. Вознесенську для відбуття призначеного вироком суду покарання - громадських робіт. В ході відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт ОСОБА_7 в КП «Санітарна очистка міста», із запланованих 80 годин громадських робіт фактично не відпрацювала жодної, на роботу не з`являлася без поважних причин, в результаті чого ОСОБА_7 ухилилася від відпрацювання 80 годин громадських робіт, що підтверджується довідкою з КП «Санітарна очистка міста».

Окрім цього, у встановлені дні явки на реєстрацію, а саме: першого вівторку кожного місяця, ОСОБА_7 до Вознесенського МВ КВІ не з`явилась без поважних причин, інспектора кримінально-виконавчої інспекції про причини неявки не повідомила, хоча була попереджена про правові наслідки у разі ухилення від відбування громадських робіт. Але, незважаючи на вищевказані заходи впливу, ОСОБА_7 з 22.07.2015 року до відпрацювання 80 годин громадських робіт на території м. Вознесенська не приступила, поважність причин невідпрацювання не надала.

Допитана в судовому засіданні в якості обвинуваченої ОСОБА_7 виною себе в скоєні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнала, а в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України ( в редакції 2001 року) визнала частково та пояснила, що в 2017 році їй зателефонувала її донька та повідомила, що вчитель фізичного виховання забрав в неї мобільний телефон, який ОСОБА_7 придбала за тиждень до цього біля магазину АТБ за 1200 грн. Потім ОСОБА_7 подзвонив директор школи, в якій навчається її донька та повідомив, що мобільний телефон знаходиться у нього. На слідуючий день ОСОБА_7 біля 09.00 год. прийшла до директора школи. Там вже знаходились ОСОБА_5 та його дружина. ОСОБА_7 . Забрала у директора мобільний телефон та хотіла піти, але ОСОБА_5 їїї не пускав, шарпав її. Обвиунвачена вирвалась і пішла. ОСОБА_5 почав їхати за нею, потім зупинив автомобіль, почав шарпати ОСОБА_7 , вона відбивалась і випадково його пошкрябала. В цей конфлікт також втрутилась дружина ОСОБА_5 , яка ображала обвинувачену брутальною лайкою. ОСОБА_8 потерпілого не кусала. В поліцію обвинувачена не зверталась. Крім того, ОСОБА_8 зазначила, що вона була засуджена Вознесенським міськрайонним судом до покарання у вигляді громадських робіт строком 80 (вісімдесят) годин. Вона за викликом прийшла до кримінально-виконавчої інспекції. ОСОБА_8 повідомила інспектора, що в неї проблеми з житлом і поки вона їх не вирішить, громадські роботи відбувати вона не буде. Але інспектор КВІ грубо з нею розмовляв і ОСОБА_8 образилась на нього через грубощі, та пішла додому. За цей час їй нічого не заважало відбути громадські роботи, але вона була ображена на інспектора.

Виність обвинуваченої ОСОБА_8 в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що в квітні 2017 року ОСОБА_8 звернулась до потерпілого з проханням допомогти перевезти їй речі. ОСОБА_5 погодився, але під час перевезення речей пропав належний потерпілому мобільний телефон. В травні 2017 року його знайомий ОСОБА_9 , який працює вчителем фізичного виховання в школі, де навчається донька обвинуваченої, повідомив йому, що донька ОСОБА_10 прийшла до школи з мобільним телефоном, який був втрачений ОСОБА_5 . Так як мобільний телефон, за повідомленням ОСОБА_9 був переданий директору школи, ОСОБА_5 вранці пішов до директора, куди прийшла і ОСОБА_10 . Обвинувачена вихопила мобільний телефон і почала тікати з ним на вулицю, а ОСОБА_5 намагався зупинити її до приїзду поліції, та схопив за сумку. ОСОБА_8 почала дряпати потерпілого, а потім ще й почала його кусати. Після чого ОСОБА_5 звернувся до поліції;

- свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що чоловік допомагав ОСОБА_8 перевозити речі і під час перевезення в нього зник мобільний телефон. Так як ОСОБА_5 підозрював, що телефон може бути в обвинуваченої, то він попрохав свого знайомого ОСОБА_9 , який працював в школі, де навчається донька ОСОБА_8 , подивитись, чи не знаходитсья мобільний телефон в користуванні доньки обвинуваченої. Приблизно через місяць їм зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що в доньки ОСОБА_8 знаходиться мобільний телефон, який дуже схожий на телефон ОСОБА_11 , а також повідомив, що телефон він віддав директору школи. На слідуючий день вони зустрілись в кабінеті директора школи з ОСОБА_8 директор протягнув ОСОБА_11 мобільний телефон, але ОСОБА_8 вихопила мобільний телефон та побігла з ним на вулицю. Вони намагались її зупинити та на шкільному подвір`ї між ними виникла сварка. ОСОБА_9 попрохав їх піти з шкільного повір`я, Вони вийшли з території школи і ОСОБА_5 схопив ОСОБА_12 за руку, а ОСОБА_11 почала телефонувати до поліції. В цей час обвинувачена почала тікати в бік вулиці З. Космодем`янської. Вони наздогнали її і вимагали, щоб ОСОБА_8 поїхала з ними до поліції. ОСОБА_5 знову схопив її за руку, тоді ОСОБА_8 почала кусати ОСОБА_5 . Після чого потерпілий та свідок ОСОБА_11 сіли до автомобіля та поїхали до поліції;

- свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він працює вчителем фізичного виховання Вознесенської загальноосвітньої школи №4. ОСОБА_5 є його знайомим, який розповів, що він перевозив речі ОСОБА_8 та в нього пропав мобільний телефон. Через деякий час ОСОБА_9 побачив мобільний телефон потерпілого у доньки ОСОБА_8 , яка навчається в школі, де працює свідок. Він відвів доньку ОСОБА_8 до директора школи. На слідуючий день свідку зателефонував директор школи та повідомив, що на подвір`ї школи відбувається бійка. Він вийшов на подвір`я та побачив, що ОСОБА_5 тримає за руку ОСОБА_8 і вимагав, щоб вона поїхала з ним до поліції. ОСОБА_8 кидалась на ОСОБА_5 кусала його та била. Він намагався їх розборонити і вони вийшли за територію школи;

- даними протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18.05.2017 року, згідно якої ОСОБА_5 повідомив Вознесенський ВП про те, що 18.05.2017 року в м. Вознесенську по вул. Щорса в ЗОШ№4 ОСОБА_8 спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді подряпин та укусів, а.с.159;

- висновком експерта №255 від 19.05.2017 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці лівої лопатки, на правому передпліччі в верхній третині по променевому краю, садна в ділянці лівої лопатки та в підлопаткової ділянці, на правому плечі в середній третині зовнішньої поверхні, на правому передпліччі в середній третині внутрішньої поверхні, в ділянці правого променево-запястного суглобу внутрішній поверхні, в ділянці лівого променево - запястного суглобу передній та задній поверхні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а.с.161-162.

Виність обвинуваченої ОСОБА_8 в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України( в редакції 2001 року), повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- поясненнями свідка ОСОБА_13 , який пояснив суду, що від працює інспектором Вознесенського МВ з питань пробації. 08.06.2015 року до відділу з питань пробації надійшов для виконання вирок Вознесенського міськрайонного суду, згідно якого ОСОБА_8 була засуджена до покарання у вигляді громадських робіт. Переданий на виконання даний вирок був ОСОБА_13 . Він викликав ОСОБА_8 , ознайомив її з умовами виконання громадських робіт та наслідками їх невиконання, а також дав їй направлення в КП СОМ, де вона повинна була виконувати громадські роботи. Але ОСОБА_8 в КП СОМ жодного разу не з`являлась та жодної години громадських робіт не відпрацювала. На реєстрацію до відділу з питань пробації вона також жодного разу не з`явилась;

- поданням старшого інспектора Вознесенського МВ КВІ від 29.09.2015 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України( в редакції 2001 року), так як остання ухиляється від відбування покарання у вигляді громадських робіт, а.с.154-155;

- обліковою карткою засудженої ОСОБА_8 , згідно якої вона взята на облік 08.06.2015 року, а.с.157;

- довідкою по особовій справу засудженої ОСОБА_8 , згідно якої вона станом на 29.09.2015 року не відпрацювала жодної години громадських робіт, а.с.158;

- вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.03.2015 року, згідно якого ОСОБА_8 визнана винною в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у вигляді 80 годин громадських робіт та розпорядженням про виконання зазначеного вироку суду, а.с.122, 123-128;

- підпискою ОСОБА_8 від 22.07.2015 року згідно якої засуджена повідомлена про порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт та попереджена про відповідальність в разі ухилення від відбування покарання, а.с.137;

- постановою про встановлення днів явки на реєстрацію до Вознесенської КВІ засудженої ОСОБА_8 від 22.07.2015 року, згідно якої вона зобов`язаний з`являтись на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції у перший вівторок кожного місяця, а.са.139;

- листком реєстрації засудженої ОСОБА_8 , згідно якого вона в період з липня по вересень 2015 року жодного разу на реєстрацію не з`явилась, а.с.140;

- направленням Вознесенського МВ КВІ до КП СОМ засудженої ОСОБА_8 для виконання покарання у вигляді громадських робіт,а.с.142;

довідкою КП СОМ згідно якої ОСОБА_8 до відпрацювання громадських робіт не приступила, а.с.146.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву в своїй належності та допустимості не викликають.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченоі ОСОБА_8 , які виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, спричиненому ОСОБА_5 , належить кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 , які виразились в ухиленні засудженого від відбування покарання у вигляді громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, належить кваліфікувати за за ч. 2 ст. 389 КК України( в редакції 2001 року).

Доводи обвинуваченої про те, що вона не спричиняла тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , не можуть бути прийняті судом до уваги, так як спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 . Підстав недовіряти показанням потерпілого та свідків у суду немає, оскільки вони усі були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та їх пояснення повністю узгоджуються між собою, а також підтверджуються даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 18.05.2017 року, де ОСОБА_5 зазначає, що саме ОСОБА_8 спричинили йому тілесні ушкодження та висновком експерта №255 від 19.05.2017 року, згідно якого у ОСОБА_5 дійсно виявлені тілесні ушкодження, які співпадають з тілесними ушкодженнями зазначеними потерпілим у своїх поясненнях та свідками.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , згідно зі ст.66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , згідно зі ст. 67 КК України, прокурором в обвинувальному акті не зазначено.

Обираючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості скоєних нею злочинів, а саме, що це є злочини невеликої тяжкості, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, те, що вона посередньо характеризується, наявність в неї на утримання неповнолітньої дитини, результати досудової доповіді, та вважає за необхідне призначити їй покарання у вигляді арешту, відповідно до мінімальної межі, ч.2 ст.389 КК України( в редакції 2001 року) та громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст.125 КК України. Вказане покарання буде необхідне та достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим, відповідно дост. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно з ч.5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 вчинений злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України, що є злочином невеликої тяжкості З дня вчинення даного злочину обвинуваченою минуло три роки. Відтак обвинувачена підлягає звільненню від покарання на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності не переривався, так як хоч ОСОБА_8 скоїла новий злочин до закінчення строку давності притягнення до відповідальності, але злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_8 слід частково приєднати покарання невідбуте за вироком Вознесенського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст.125, ч.2 ст. 389 КК України (в редакції 2001 року) та призначити їй покарання

- за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт

- за ч.2 ст.389 КК України(в редакції 2001 року) у вигляді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ч. 5 ст.74 КК України та п.2 ч. 1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання за ч. 2 ст.389 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ст. ст.71 КК України , до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року, і остаточно визначити покарання ОСОБА_8 у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

На вирок суду можуть бути подані апеляції протягом 30 днів до апеляційного суду Миколаївської області усіма учасниками процесу з дня його проголошення через Вознесенський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1