Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1789/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №296/1789/17 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 05 жовтня 2018 року відносно

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України -

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, та постановити новий вирок, яким перекваліфікувати дії її підзахисного на ч.1 ст.119 КК України, призначивши покарання за цією нормою матеріального закону. При цьому, зазначає, що сторона захисту стверджувала про ненавмисне заподіяння смерті обвинуваченим, усупереч зазначеній судовій практиці, суд не навів мотиви, чому він відхилив доводи сторони захисту про необхідність кваліфікувати діяння за ч.1 ст.119 КК України. Звертає увагу на показання обвинуваченого, дані на досудовому слідстві та в суді, що наміру вбивати дружину не мав, це сталось випадково. На обґрунтування вини обвинуваченого в умисному вбивстві, як прокурор, так і суд, навів докази, що підтверджують факт та причину смерті ОСОБА_10 , проте жодним чином не доводять умисел на вбивство, тобто сторона обвинувачення не довела умисел (прямий чи непрямий) ОСОБА_9 на вбивство, а вирок постановлений лише на припущеннях. Показання свідків та потерпілого лише характеризують особу обвинуваченого, наявність конфліктів у його сім`ї, проте жодним чином не доводять умисел чи обставини вчинення діяння. У вироку суд безпідставно послався на неналежні докази. При проведенні слідчого експерименту 26.01.2017 ОСОБА_9 показав, як він упав на дружину, що не виключає асфіксії при перебуванні обвинуваченого на тілі померлої. Прокурор та суд, не дослідили питання як довго слід було затиснути рота й ніс, аби викликати смерть та чи можливо було спричинити асфіксію при падінні на голову жінки та перебування у такому стані на ній.
В запереченнях на апеляційну скаргу адвоката процесуальний прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор вважає доводи адвоката безпідставними, а вирок суду першої інстанції законним, оскільки при його винесенні, судом першої інстанції повно та всебічно досліджено усі значущі по справі докази в їх сукупності, що доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, вказаним доказам надано об`єктивну оцінку та в подальшому їх покладено в обґрунтування вироку.
Згідно вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 05 жовтня 2018 року, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислено з моменту його затримання 09 січня 2017 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_9 в строк відбутого покарання час його тримання під вартою, а саме: з 09 січня 2017 року і до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 тримання під вартою - залишено без зміни.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1058,48 гривень.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 08.01.2017 року близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольною сп`яніння, знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де між ним та його дружиною ОСОБА_10 на ґрунті ревнощів розпочалась сварка, яка в подальшому переросла у конфлікт, під час якого у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій, ОСОБА_9 , усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, схопив двома руками ОСОБА_10 за плечі та приклавши силу повалив останню на підлогу обличчям донизу, приваливши її зверху вагою свого тіла.
Після чого, ОСОБА_9 , утримуючи ОСОБА_10 у вказаному положенні, схопив двома руками останню за голову та різким рухом звернув її в ліву сторону та долонею своєї правої руки закрив рот і ніс ОСОБА_10 , позбавивши її таким чином життєво-необхідної можливості дихати, утримував її у такому положенні близько однієї хвилини, внаслідок чого в результаті механічної асфіксії настала смерть ОСОБА_10 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу за наведених у ній мотивів, пояснення потерпілого та думку прокурора, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду про винність ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними у ньому та викладеними у вироку доказами, а тому доводи захисника ОСОБА_8 щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи не заслуговують на увагу.
Так, висновки суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України ґрунтуються на підставі належних, допустимих та достовірних доказах наявних в матеріалах провадження, а саме на: показаннях потерпілого ОСОБА_7 (сина обвинуваченого), свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; протоколі огляду місця події від 08.01.2017; довідки про причину смерті №1 від 10.01.2018, відповідно до якої причиною смерті ОСОБА_10 стала асфіксія від закриття дихальних шляхів предметом; висновку експерта №202/9 від 16.02.2017, відповідно до якого виявлені на тілі постраждалої тілесні ушкодження, настання її смерті внаслідок механічної асфіксії від закриття отворів рота і носа руками не протирічать обставинам їх виникнення; протоколу отримання зразків для експертизи від 12.01.2017, згідно якого у ОСОБА_9 відібрано зразки почерку для проведення судової експертизи; висновку експерта №1/66 від 02.02.2017, згідно якого рукописний текст, який читається : «ЗА ИЗМЕНУ» та розміщений у верхній частині сторінки учнівського зошита за типографським графленням «у клітку» виконаний гр. ОСОБА_9 ; висновку №16 від 09.01.2017, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, згідно якого ОСОБА_9 перебуває в стані алкогольного сп`яніння; випискою №552 із медичної карти амбулаторного хворого, згідно якої у ОСОБА_9 виявлено різану поверхневу рану ділянки лівого ліктьового суглобу суіцидальна спроба, алкогольне сп`яніння; висновку судово-психіатричного експерта №30-2017 від 31.01.2017 р., відповідно до якого ОСОБА_9 , на теперішній час психічними захворюваннями не страждає та здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в момент вчинення кримінального правопорушення в стані фізіологічного афекту не перебував, його дії носили ситуаційний характер, були цілеспрямованими, послідовними, пролонгованими у часі, в період скоєння злочину знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в даний час; протоколах огляду предмету від 31.01.2017 та від 27.02.2017, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
У вироку суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_9 в частині відсутності в нього умислу на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , дані ним в ході судового розгляду, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд першої інстанції правильно встановив та врахував зміст і спрямованість його умислу, при цьому, досліджуючи докази, суд виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема з врахуванням способу, знаряддя злочину, кількісті, характеру і локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх взаємини.
На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 діяв з прямим умислом на вбивство, є обґрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, закривши рот і ніс потерпілої ОСОБА_10 , обвинувачений утримував її в такому положенні близько однієї хвилини, позбавивши таким чином останню життєво-необхідної можливості дихати, діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілої та бажав цього, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілої та про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.119 КК України, про наявність якого зазначає у апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 .
Відповідно до висновку експерта №202/9 від 16.02.2017, виявлені на тілі постраждалої тілесні ушкодження, настання її смерті внаслідок механічної асфіксії від закриття отворів рота і носа руками не протирічать обставинам їх виникнення, вказаним підозрюваним ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту.
Як вбачається з матеріалів провадження та мотивувальної частини вироку, належним чином встановлено факт тривалого конфлікту між подружжям ОСОБА_18 , за ревнощів обвинуваченого до своєї дружини, що підтверджено як відповідними показаннями допитаних судом потерпілого ОСОБА_7 (сина), свідків ОСОБА_12 .. ОСОБА_14 .. ОСОБА_17 , що є узгодженими між собою, так і низкою постанов про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАІІ, саме за вчинення сімейного насильства у відношенні дружини ОСОБА_10 .
Додатково про умисел на вбивство потерпілої свідчить також і поведінка обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме залишена ОСОБА_9 на тілі дружини власноручно написаної ним записки «За ізмену», так і його показання щодо того, що між ними раніше відбувались конфлікти, з причин подружньої зради.
При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними апеляційні доводи адвоката щодо незаконності наданих стороною обвинувачення документів, а саме: витягу з ЄРДР, довідки про причину смерті №1 від 10.01.2018, постанови про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 09.01.2018, протоколу про отримання зразків для експертизи від 09.01.2018, знаходячи ці докази відповідними вимогам ст.84 КПК України, та дослідженими судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України.
Є безпідставними і апеляційні посилання адвоката ОСОБА_8 на наданий стороною обвинувачення, у якості доказу винуватості ОСОБА_9 в умисному вбивстві дружини ОСОБА_10 протокол слідчого експерименту від 26.01.2017, щодо того, що обвинувачений ОСОБА_9 при проведенні цієї слідчої дії вказав, що лише впав на дружину, що не виключає в такому положенні наступ асфіксії, оскільки це повністю спростовується матеріалами вказаного слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 та того ж захисника ОСОБА_8 , в ході якого ОСОБА_9 , після демонстрації на макеті людини того, як він повалив померлу на підлогу, особисто вказав, що повернувши її голову в сторону, закрив їй рот рукою та утримував в такому положенні деякий час, допоки не стих крик потерпілої.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, в ході судового розгляду, як адвокатом ОСОБА_8 , так і обвинуваченим ОСОБА_9 будь-яких клопотань про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування відповідних обставин, з`ясування яких на їх думку могло мати істотне значення для ухвалення судового рішення, заявлено не було. Не було таких заяв чи клопотань від останніх і в ході досудового розслідування та при виконанні стороною обвинувачення вимог ст.ст.290, 291 КПК України, у тому числі щодо дослідження будь-яких інших обставин, котрі б стосувались матеріалів кримінального провадження та істотно могли б вплинути на його вирішення судом першої інстанції.
За таких обставин апеляційні доводи, що обвинувачений не мав умислу на вбивство потерпілої є необґрунтованими, при цьому враховується характер, послідовність, рішучість і динамічність дій вчинених останнім, явне не співвідношення фізичної сили ОСОБА_9 і потерпілої, локалізацію ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_10 на обличчі та механізм їх спричинення.
Таким чином, проаналізовані фактичні обставини кримінального провадження виключають можливість кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК, про що просить адвокат, оскільки характер дій її підзахисного, спрямованість та зміст умислу не дають підстав вважати, що ОСОБА_9 діяв необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що наступили.
З огляду на наведене, апеляційний суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», вважає, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства доведена поза розумним сумнівом, оскільки таке доведення випливає із сукупності ознак, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Тому є правильними висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, і підстав для перекваліфікації його дій з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст.119 КК України, про що просить адвокат в своїй апеляційній скарзі, немає.
Що стосується призначеного обвинуваченому покарання то, відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував, особу обвинуваченого, його характеристики, характер вчиненого правопорушення, думку потерпілого сина обвинуваченого щодо покарання, та інші обставини.
Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 , відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, призначене в межах санкції статті, є справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, викладені адвокатом обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційні доводи були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції з їх послідуючою обґрунтованою оцінкою в ухваленому вироку, який на думку апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни - відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 05 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_9 , без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - протягом того ж строку з дня вручення йому копії ухвали.

Судді :