Справа № 206/6125/18
Провадження № 1-в/206/712/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: представника ІВЦ (133) засудженого: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самарського районного суду м. Дніпропетровська клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріополя Донецької області від 01.08.2016 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. Вироком Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2016 року змінено вирок в частині покарання, призначене покарання за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі, про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И В:

06.11.2018 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення посилаючись на те, що він за час відбування покарання довів своє виправлення.
Представник ДУ ІВЦ №133 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали клопотання та просили задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_5 вже звільнявся умовно-достроково, однак за цей період скоював нові злочини, що свідчить про його антисуспільну поведінку.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст. 81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений Орджонікідзевським районним судом м. Маріополя Донецької області від 01.08.2016 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. Вироком Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2016 року змінено вирок в частині покарання, призначене покарання за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі, відбув 2/3 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ №133 має два заохочення (у липні та жовтні 2018 року), стягнення погашені (а.с. 7), характеризується позитивно (а.с. 6), відповідно до довідки ОСОБА_5 звільнений від фізичної праці (а.с. 12).
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу. Крім того, об`єктивних даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення, суду не представлено.
Також з матеріалів справи вбачається, що під час відбування покарання за попереднім вироком до засудженого 28.11.2013 року вже раніше застосовувалось положення ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення на строк 2 роки 03 місяці 01 днів. Однак, належних висновків засуджений для себе не зробив, та на шлях виправлення не став, оскільки повторно вчинив умисний корисливий злочин (ч.2 ст.190 КК України) в період умовно-дострокового звільнення, за який на теперішній час відбуває покарання.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1