Справа № 161/2984/17 Провадження №11-кп/802/66/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2018 року, яким -

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, працює водієм в приватній фірмі «Юніка», неодружений, в силу ст.89 КК України судимості немає,

визнаний винним за ст.121 ч.1 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Цивільний позов КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди задоволено повністю. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» матеріальну шкоду у сумі 10437 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він, близько 18.15год 19 листопада 2016 року, напроти магазину Домашній, що в буд. АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник з ОСОБА_13 , з умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, наніс два удари ножем в ліву ділянку грудної клітки, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення лівої половини грудної клітки в проекції 6-го ребра різаної рани 3.5х1.5 см. по парастернальній лінії, та проникаючого поранення в проекції 5-го міжребер`я рани 3.5х1.5 см. по передній аксілярній лінії з пересіченням хрящів 6-7 ребер в ділянці реберної дуги зліва, з пошкодженням серця в ділянці правого шлуночка з гемоперикардом та пошкодженням 5-го сегменту лівої легені з великим гемотораксом; гемарогічний шок 2 ступеня, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про винуватість підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки останній захищався від неправомірних дій потерпілого, про що свідчить як показання обвинуваченого та свідків та і ряд інших доказів у справі. Зазначає, що суд необгрунтовано взяв до уваги показання всіх свідків сторони обвинувачення, а показання і докази сторони захисту визнав суперечливими та безпідставними. Також суд не врахував той факт, що обвинувачений в добровільному порядку відшкодував збитки лікарні, однак суд всеодно стягнув в користь комунального закладу матеріальні збитки з ОСОБА_9 .. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосування вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані йому міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано його особу обвинуваченого, оскільки наявні пом`якшуючі обставини, позитивні характеризуючі дані, невраховано судом те, що він добровільно відшкодував лікарні завдані злочином збитки. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити менш суворе покарання та на підставі ст. 75 КК України встановити іспитовий строк.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування обвинуваченого та захисників, які підтримали свої скарги та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив апеляцію обвинуваченого та захисника, просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та задовольнити скаргу прокурора, представника потерпілого, яка заперечила доводи всіх скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Так, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами пред`явлення особи для впізнання, огляду місця події, протоколами проведених слідчих експериментів, в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення.

З висновку експерта №30 від 11.01.2017 судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_13 було виявлено тілесні ушкодження: проникаючі поранення лівої половини грудної клітки в проекції 6-го ребра по парастернальній лінії та в проекції 5-го міжребер`я по передній аксілярній лінії з пересіченням хрящів 6-7 ребер в ділянці реберної дуги зліва, пошкодженням серця в ділянці правого шлуночка з гемоперикардом та пошкодженням 5-го сегменту лівої легені з великим гемотораксом, гемарогічний шок 2 ступеня, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (т.1 а.к.п.200-201).

Згідно висновку експерта №12-МК від 26.01.2017 судової медико-криміналістичної експертизи встановлено, що не виключена можливість заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 дворазовою дією клинком ножа, вилученим під час огляду місця події від 20.11.2016 в квартирі за адресою АДРЕСА_3 (т.1 а.к.п.214-220).

Згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

На думку апеляційного суду, для того щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що умисел ОСОБА_9 на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_13 доводиться активними діями ОСОБА_9 під час нападу на людину з очевидно значними фізичними даними із застосуванням ножа для отримання переваги над потерпілим, з достатньою для цього довжиною та шириною клинка, нанесенням з значною силою кількох ножових ударів в життєво важливі органи потерпілого, що підтверджується глибиною та розмірами ран у потерпілого.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він захищався, або можливо перевищив межі необхідної оборони, оскільки вони підтверджуються показаннями обвинуваченого та вищевказаних свідків, та й частково показаннями потерпілого.

З висновку експерта №1203 від 23.11.2016 судово-медичної експертизи встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження: крововилив та садно слизової оболонки верхньої губи, садно слизової оболонки нижньої губи, поверхнева тріщина коронки 1-го зуба на верхній щелепі зліва, садно біля крила носа справа. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів /предмету/ та за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Даних про тілесні ушкодження, які б підтверджували факт падіння з висоти з власного зросту, немає (т.№2 а.к.п.2-3).
Наявними в матеріалах справи копіями документів встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 раніше понад двадцять разів займав призові місця в турнірах та чемпіонатах з рукопашного бою, карате (т.№2 а.к.п.5-25).

Як роз`яснив Пленум ВСУ в п.5 постанови №1 від 26.04.2002р. «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Суд першої інстанції не дотримався роз`яснень даної постанови та безпідставно не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він лише перевищив межі необхідної оборони, оскільки вони підтверджені сукупністю доказів, зокрема і показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Відповідно ст.62 Коституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

А тому, обставини перевищення меж необхідної оборони знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки захист очевидно не відповідав обставинам нападу.

За таких обставин, оцінивши кожен доказ за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд змінює вирок суду першої інстанції і приходить до висновку про винуватість ОСОБА_9 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, а не у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_20 за ознакою небезпеки для життя, і перекваліфікує дії обвинуваченого з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених апеляційним судом допустимих доказах.

Разом з тим, твердження сторони захисту про те, що суд не взяв до уваги дані про особу потерпілого, його спосіб життя не можуть братись до уваги, оскільки ніяким чином не впливають на правову кваліфікацію дій обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнає добровільне відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_13 , а обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, і це не оспорюється в апеляційних скаргах.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, апеляційний суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_9 характеризується посередньо, є особою молодого віку, повністю добровільно відшкодував всі завдані збитки.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляціях як прокурор, так і обвинувачений, в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді обмеження волі на мінімальний строк та про можливість звільнення останнього від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, як про це просить і обвинувачений.

Відповідно до ч.1 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи (т.2 а.к.п.105), обвинувачений на стадії судового розгляду відшкодував КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» витрати на лікування потерпілого ОСОБА_13 в сумі 10437 гривень. Однак судом при ухваленні вироку було стягнуто з обвинуваченого в користь лікарні цю ж суму збитків.

За таких обставин, на підставі п.2 ч.1 ст.407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого та в частині вирішення цивільного позову комунального закладу «Луцька міська клінічна лікарня» змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.2 ст.121 на ст..124 КК України та відмовивши в задоволенні цивільного позову у зв`язку з безпідставністю, з огляду на добровільне відшкодування збитків обвинуваченим.

В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2018 року щодо ОСОБА_9 в частині кваліфікації дій та вирішення цивільного позову комунального закладу «Луцька міська клінічна лікарня» змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України та призначити йому покарання за ст.124 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: 1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В задоволенні цивільного позову КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 10437 гривень відмовити.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді