Справа № 570/128/17
номер провадження 1-кп/570/15/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
її представника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001872 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Постійне Костопільського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який має повну загальну середню освіту, є пенсіонером, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , 10 листопада 2016 року близько 23 години 20 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, перелізши через спільний паркан на територію подвір?я сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , з метою нанесення тілесних ушкоджень зазначеним особам, умисно наніс двома металевими предметами, один з яких є напівфабрикатом, виготовленим саморобним способом по типу коротких римських мечів колючої та рублячої дії і не належить до холодної зброї, не менше десяти ударів ОСОБА_6 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також не менше восьми ударів ОСОБА_9 , чим спричинив йому також легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров?я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю. Суду розповів, що потерпілі є його сусідами, будинок їх знаходиться поряд з його будинком. З ними у самого обвинуваченого, членів його сім`ї та взагалі мешканців, які проживають на вул. Лесі Українки в с. Зоря Рівненського району, тривалий конфлікт, який продовжується вже біля дванадцяти років. Саме потерпілі провокують всіх сусідів на сварки та бійки зі своєю участю. Найчастіше вони провокують сім`ю обвинуваченого, оскільки проживають поряд. Не став виключенням і той день 10 листопада 2016 року. Цілий день обвинувачений та його дружина чули від потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 прокльони, образи на свою адресу. В кінці дня обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не витримавши образ, переліз через паркан до Гузів та спричинив їм тілесні ушкодження за допомогою металевих предметів, які не належать до холодної зброї. Погодився ОСОБА_4 з тим, що саме його удари спричинили потерпілим легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. ОСОБА_4 також вказав, що під час даного конфлікту ОСОБА_9 також наносив йому удари палицею по голові, внаслідок чого він також отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, після чого деякий час знаходився на стаціонарному лікуванні. Подані потерпілими цивільні позови в даному кримінальному провадженні обвинувачений не визнав. Мотивував це тим, що квитанції на придбання ліків, які потерпілими як доказ додано до цивільного позову, ніяким чином не стосуються лікування травм, а скоріше відносяться до лікування інших захворювань, не пов`язаних із завданими ним ушкодженнями. В частині стягнення моральної шкоди не визнає позов потерпілих, пояснюючи це тим, що вчинив дане кримінальне правопорушення внаслідок тривалого підбурювання з боку потерпілих. Вважає, що ніяких моральних страждань не спричинив, вважає себе сам потерпілим від протиправних дій сусідів.
Захисник в судовому засіданні вказала суду на те, що її підзахисний повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння, однак зазначила, що мотивом вчинення вказаного злочину ОСОБА_4 є захист себе та своєї родини від систематичного підбурювання, провокацій до конфлікту з боку потерпілих.
Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, підтверджується показаннями потерпілих та свідків, допитаних в судовому засіданні.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила обставини нанесення їй та її сину обвинуваченим ОСОБА_4 , описані в обвинувальному акті, які повністю співпадають з поясненнями обвинуваченого. Суду розповіла, що 10 листопада 2016 року приблизно о 23 год. 15 хв. перебувала вдома по АДРЕСА_1 та дивилась телевізор, коли до неї зайшов її син ОСОБА_9 та повідомив, що їх сусід ОСОБА_4 переліз на територію їхнього подвір?я через паркан, тримаючи в руках два мечі та висловлюючи погрози на їхню адресу. ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_4 почав завдавати удари мечами її сину ОСОБА_9 , який захищався дерев?яною палицею, тримаючи її над головою. Побачивши, що її син у крові, ОСОБА_6 викликала швидку допомогу та стала між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , щоб врятувати свого сина. ОСОБА_4 почав завдавати їй удари по рухах та голові, від чого ОСОБА_6 відчула слабкість та присіла, а ОСОБА_4 , тримаючи в руках мечі, намагався наздогнати її сина та вибіг на вулицю, де конфлікт продовжився до приїзду поліції, працівникам якої ОСОБА_4 чинив опір. Також наполягала, що обвинувачений хотів її вбити, весь час він їй погрожував, наніс їй травми, які спотворили її обличчя, тепер в холодну погоду воно мерзне, а в жарку пече. Гроші, які вона просить відшкодувати в цивільному позові, необхідні для проведення їй пластичної операції на обличчі. На запитання суду в чому полягає винуватість ОСОБА_4 потерпіла відповіла, що він винний у тому, що слухає свою жінку.
Потерпілий ОСОБА_9 підтвердив обставини нанесення йому та його матері тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що 10 листопада 2016 року приблизно о 23 год. 15 хв. перебував вдома по АДРЕСА_1 , займаючись господарськими справами, та побачив, що їх сусід ОСОБА_4 перелазить через паркан на їхнє подвір?я. Помітивши, що ОСОБА_4 підійшов до собачої будки та почав запихати в будку якийсь предмет, ОСОБА_9 запитав у ОСОБА_4 , що той робить у нього на подвір?ї. У відповідь ОСОБА_4 розвернувся до ОСОБА_9 обличчям та почав бігти до нього, тримаючи у руках предмети, ззовні схожі на мечі. Під час переслідування ОСОБА_9 . ОСОБА_4 декілька разів впав, спіткнувшись об предмети, які перебували на подвір?ї. Скориставшись цим, ОСОБА_9 забіг до будинку та повідомив про напад ОСОБА_4 своїй матері, яка відразу зателефонувала до поліції. ОСОБА_9 пояснив, що вибіг у двір з метою захистити своє майно, оскільки не знав про наміри ОСОБА_4 , та взяв з собою дерев?яну палицю, яку тримав у будинку з метою самозихисту. Побачивши ОСОБА_9 , ОСОБА_4 почав йому погрожувати та завдавати удари мечами у ділянку голови та рук, а ОСОБА_9 , захищаючись, закривався дерев?яною палицею, від ударів мечами, які залишили на палиці глибокі пошкодження. Мати ОСОБА_6 , яка намагалась припинити бійку, встала між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 та почала просити ОСОБА_4 їх не вбивати. ОСОБА_4 завдав матері удари мечами по руках та голові та побіг за ОСОБА_9 , який втікав від нього по території свого подвір?я та відкривши браму вивів ОСОБА_4 на дорогу, де вони перебували до приїзду працівників поліції. Стягнення моральної шкоди на його користь мотивував тим, що сім`я обвинуваченого винна у його розлученні з дружиною, при чому вказав, що сам подав на розлучення.
Потерпілі (кожен окремо) під час всього судового розгляду та в судових дебатах просили суд призначити покарання у виді позбавлення волі. Представники потерпілих (кожен окремо) вказали, що їхня позиція не може містити розбіжності з позицією своїх довірителів, тому вони просили призначити ОСОБА_4 максимальну міру покарання, передбачену санкцією ч. 2 ст. 125 КК України та задоволити цивільний позов потерпілих.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні розповіла, що самі події того вечора вона не бачила, оскільки була на роботі. Прийшла відразу, як тільки їй зателефонували. Побачила обох потерпілих та свого чоловіка, які були в крові, які знаходилися на дорозі біля їхнього будинку. В подальшому вона дізналася, що чоловік наніс тілесні ушкодження сусідам ОСОБА_11 . Підтврдила, що після даної події її чоловік перебував тиждень на стаціонарному лікуванні внаслідок завданих ОСОБА_9 травм. Також зазначила, що даній події передували тривалі підбурювання з боку потерпілих, конфлікт триває 12 років.
Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також підтвердили наявність тривалого конфлікту між потерпілими та обвинуваченим ОСОБА_4 , його родиною та всіма мешканцями вулиці Лесі Українки в с. Зоря Рівненського району. Наголошували на неодноразових зверненнях окремих жителів та колективних зверненнях до правоохоронних органів, сільської ради зі скаргами на неадекватну, протиправну поведінку як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_9 , однак у відповідь отримували лише відписки.
Ніхто зі свідків не бачив моменту самої події, але всі бачили і обвинуваченого, і потерпілих після самої події з тілесними ушкодженнями. Всіма свідками в судовому засіданні підтведжено факт тривалого близько 12 років конфлікту, який існує між родинами ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . А також кожен із свідків вказав на те, що ОСОБА_17 кожен окремо та разом провокували ОСОБА_4 на сварки та бійки.
Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Так, згідно висновку експерта № 1239 від 11 листопада 2016 року на підставі даних судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_6 наявні у неї тілесні ушкодження могли утворитися 10 листопада 2016 року та виникнути не менше як від десяти травматичних дій, локалізація та характер тілесних ушкоджень, в сукупності, не властиві для нанесення власною рукою.
Згідно висновку експерта № 1240 від 11 листопада 2016 року на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_9 наявні у нього тілесні ушкодження могли утворитися 10 листопада 2016 року та виникнути не менше як від восьми травматичних дій, локалізація та характер тілесних ушкоджень, в сукупності, не властиві для нанесення власною рукою.
У висновку експерта № 2.2-293/16 від 28.12.2016 зазначено, що кров, виявлена на представленому на експертизу об?єкті, а саме предметі, схожому на ніж-тесак, може походити від особи (осіб) з групою крові А (ІІ), в тому числі від ОСОБА_6 . Походження виявленої крові від ОСОБА_9 також не виключається (за умови наявності у нього зовнішньої кровотечі).
Рапорти працівників поліції та протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 5-9) вказують на факт події нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та факт їх звернення із скаргами (зустрічними) до правоохоронних органів.
Протокол огляду місця події з фотознімками (а.с. 11-16) та протокол огляду предметів (а.с. 17-26) вказують на те, що місцем вчинення злочину ОСОБА_4 була територія домогосподарства ОСОБА_16 , а також було оглянуто речі потерпілих, які були пошкоджені під час бійки, палиця, якою захищався потерпілий, а також паркан, через який перелазив обвинувачений, які відтворюють обставини самої події.
Витяг №4318 із журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння вказує на те, що злочин обвинувачений вчинив в стані алкогольного сп`яніння.
Оглянуті в судовому засіданні були речові докази - саморобний короткий меч-тесак для господарських робіт та дерев`яна палиця довжиною 110 см. Обвинувачений і потерпілі підтвердили, що саме цими предметами наносили удари один одному.
Досліджені в судовому засіданні докази сторони захисту численні звернення членів сім`ї обвинуваченого ОСОБА_4 та їх сусідів до органів поліції, сільської ради (а.с. 199-229) вказують на протиправну, неадекватну поведінку ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , вчинення ними хуліганства, нанесення тілесних ушкоджень, пошкодження майна сусідів, а також відписки органів внутрішніх справ та органів місцевого самоврядування на вищезазначені звернення. Вказані докази, які розміщені на тридцяти аркушах даного кримінального провадження не стосуються події вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_4 . Однак підтверджують пояснення потерпілого щодо його мотивів вчинення вказаного злочину. Суд не може не брати до уваги провокативну поведінку потерпілих, яка передувала вчиненню вказаного злочину обвинуваченим, оскільки досліджені докази свідчать про те, що законним шляхом (через допомогу органів поліції та органів місцевого самоврядування) конфлікт не вирішується вже багато років. Також в судовому засіданні було досліджено характеризуючі дані на особу обвинуваченого. Так копії аркушів трудової книжки ( а.с. 231-233) вказують на те, що ОСОБА_18 до виходу на пенсію працював водієм з безперервним стажем. Характеристика з місця роботи (а.с. 234) вказує лише на позитивні якості обвинуваченого, його характеризують як працьовитого, наполегливого, вимогливого до себе та до оточуючих, в колективі конфліктів з колегами не має. До того ж обвинувачений є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 235).
Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 , які полягали у нанесенні тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілим за ч. 2 ст. 125 КК України.
Потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні подано цивільні позови про стягнення з обвинуваченого спричиненої матеріальної та моральної шкоди. Потерпіла-цивільний позивач просить стягнути з обвинуваченого на її користь матеріальну шкоду в розмірі 3006 гривень 38 коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди (після уточнення позовних вимог) в розмірі 100 000 гривень. Потерпілий - цивільний позивач ОСОБА_9 просить в своєму позові стягнути з обвинуваченого на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги не визнає повністю, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними
На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
З огляду на викладене, суд виходить з обсягу пред`явленого обвинувачення та доведеності вини обвинуваченого.
Виходячи з положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.
Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року із послідуючими змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя. Суд при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди повинен врахувати стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
Тому, розглядаючи цивільний позов, суд враховує конкретні обставини даного кримінального провадження, розмір підтверджених документально завданих збитків, характер та глибину моральних страждань потерпілих, їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок отриманих легких тілесних ушкоджень, а також виходить з наступних критеріїв: тягаря скоєного, об`єму душевних страждань, понесених потерпілими, відповідності принципам розумності та справедливої сатисфакції, закріплених у ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також сталій практиці Європейського Суду з прав людини.
Потерпіла-цивільний позивач в поданому позові зазначає, що на лікування отриманих тілесних ушкоджень витратила грошові кошти в розмірі 3 006, 38 грн., які були спрямовані на придбання ліків та діагностичне обстеження, вказані витрати підтверджує чеками. Однак нею не надано доказів про те, що їй рекомендовано лікування завданої травми ліками, чеки про придбання яких вона додала. Також не надано доказів, що ці ліки були придбані саме нею ОСОБА_6 . Із доданого супровідного листа лікувального закладу вбачається, що ОСОБА_6 з`явилася до закладу пішки. Від госпіталізації ОСОБА_6 відмовилася.
Оглянувши чеки на придбані ліки, суд вбачає з назв ліків та інструкцій щодо їх використання, що лікування ними абсолютно не стосується завданих ушкоджень. Так, із інструкцій про застосування ліків (інструкції є для загального доступу в мережі інтернет) «Троксевазин гель» призначається при венозній недостатності, «Мукалтин» це пігулки від кашлю, «Панкреатин» призначають при хворобах підшлункової залози, «Норфлоксацин» при гострих і хронічних інфекціях верхніх і нижніх відділів сечовивідних шляхів, «Гропринозин» застосовується при вірусних інфекціях, викликаних вірусом простого герпеса, «Фармацитрон» застосовується для симптоматичного лікування інфекційних і вірусних респіраторних захворювань (включаючи грип), «Лоргексиин» для профілактики венеричних захворювань , «Енап» при артеріальній гіпертензії, «Аспаркам» для терапії при хронічних захворюваннях серця, «Нейронорм» при розладах мозкового кровообігу, «Реліф» для лікування геморою, серцево-судинні, «Фуросемід» при набряках при хронічній нирковій недостатності, засоби гігієни. Отже, з наведеного, суд приходить до висновку, що зазначені ліки ніяким чином не можуть бути застосовані для лікування завданих травм, до того ж потерпілою не надано суду листка-призначення лікування лікаря саме вказаними медичними препаратами.
Також в наданих чеках за обстеження та придбання ліків не зазначено прізвище та ініціали того, хто обстежується, відсутнє направлення на обстеження, дата не відповідає періоду після нанесення ушкоджень
У консультативному висновку спеціаліста, доданому до позову відсутня дата такого висновку, а тому неможливо встановити, чи він стосується нанесених ушкоджень. Крім того, зазначено, що наявне застаріле пошкодження згинача ІІ п. лівої кисті. Натомість, як видно із записів чергового лікаря, то у ОСОБА_19 після звернення було виявлено різано-давлена рана ІІ пальця правої кисті з пошкодженням розгинача останнього.
З наведених підстав нанесення матеріальної шкоди є необгрунтованим та недоведеним потерпілими-цивільними позивачами.
Щодо моральної шкоди, то у матеріалах справи міститься витяг з ЄРДР (який було досліджено в судовому засіданні) про те, що ОСОБА_4 під час даної події також нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , у зв`язку з чим внесено відомості за ч.2 ст.125 КК України. Як видно із висновку експертизи, який міститься на а.с. 60-61, ОСОБА_4 також нанесено обома потерпілими тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я, з приводу чого ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування у медичному закладі. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 від дій потерпілих внаслідок тієї ж самої події зазнав ще більшого фізичного болю та страждань.
Щодо посилань ОСОБА_6 на те, що вона докладає значних зусиль для лікуванння, що у неї після нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень повністю знівечене обличчя, то вони не були підтверджені в судовому засіданні жодним доказом.
З огляду на вищенаведені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову потерпілих в даному кримінальному провадженні.
При призначенні покарання суд враховує, що підсудний сприяв розслідуванню та судовому розгляду справи. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину. Обставииою, яка обтяжує покарання, судом встановлено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи щире каяття та повне визнання підсудним своєї вини, сприяння досудовому та судовому слідству, суд погоджується з думкою прокурора про можливість призначення покарання у виді арешту.
Захисник в судовому засіданні подала клопотання про застосування відносно свого підзахисного Закону України «Про амністію у 2016 році». Своє клопотання мотивувала тим, що 22 грудня 2016 року набрав чинності Закон України від 22.12.2016 № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році». Відповідно до ст. 13 цього Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, вчиненого ним 10 листопада 2016 року, тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до положень пункту «е» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, застосовується до осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.
Згідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості. ОСОБА_4 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджуєься відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 .
Прокурор не заперечував щодо застосування відносно ОСОБА_4 . Закону України «Про амністію у 2016 році». Потерпілі (кожен окремо) заперечували щодо застосування відносно ОСОБА_4 акту амністії.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відмовити.
Речові докази по справі напівфабрикат короткого меча, дерев`яну палицю довжиною 110 см, марлеві тампони зі змивами речовини бурого кольору знищити, светр повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1