УХВАЛА
Єдиний унікальний номер №440/539/16-к
Провадження №1-кс/440/34/2018
20 листопада 2018 року м. Буськ
Слідчий суддя Буського районного суду Львівської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , з участю захисника підозрюваної ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Буську скаргу ОСОБА_3 на нездійснення слідчим, прокурором процесуальних дій, які вони зобов`язані були вчинити у визначений КПК строк,-
ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на нездійснення слідчим, прокурором процесуальних дій, які вони зобов`язані були вчинити у визначений КПК строк. Уточнивши скаргу просить:
Ухвалою слідчого судді Буського районного суду Львівської області ОСОБА_1 від 10 серпня 2018року у справі № 440/539/16-к провадження № 1-кс/440/32/2018, що вступила в законну силу:
10 квітня 2017 року ОСОБА_3 оголошено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.140 КК України, яка ґрунтується виключно на висновку комісійної судово - медичної експертизи №153 від 14 березня 2017 року.
Повідомлення про підозру мотивовано тим, що ОСОБА_3 підозрюється у неналежному виконанні своїх посадових обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.
19 квітня 2017р. ОСОБА_3 отримала можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження та отримати копію висновку комісійної судово - медичної експертизи №153 від 14.03.2017 р.
Припущення зазначені в повідомленні про підозру від 10.04.2017 р. не відповідають та суперечать пункту 3 ч.1 ст.276 пунктам 4, 6, 7 ч.1 ст.277 КПК України не відповідають та суперечать дійсним обставинам справи, не ґрунтуються на доказах та є припущеннями, а також порушують право на захист ОСОБА_3 ст.7-10, 20, пп. 5, 8-11, 13-16 ч.3 ст.42, п. З ч.2 ст.87 КПК України виходячи з такого.
Відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, що полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, підозрюваним, його захисником.
Пунктом 3 частини 1 ст.276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку передбаченому статтею 278 КПК України, у випадку наявності достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Тобто це є обов`язком слідчого, а не його правом.
Достатніми доказами для підозри за ч.1 ст.140 КК України є обставини визначені ст.91 КПК України та безспірні належні і допустимі письмові докази, які об`єктивно доводять всі ознаки складу кримінального правопорушення визначеного ч.1 ст.140 КК України, а саме: невиконання чи неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо не спричинило тяжкі наслідки для хворого.
Пунктами 6, 7 ч.1 ст.277 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором і має містити (обов`язок слідчого) такі відомості:
4) зміст підозри (відсутній)
6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; (відсутній)
7) права підозрюваного; (відсутні)
Слідчий порушив та не виконав обов`язку покладеного на нього п.3 ч.1 ст.276 та пп. 6, 7 ч.1 ст. 277 КПК України не здобув достатніх доказів для підозри, не вказав суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. Підозра не містить прав підозрюваного, як це вимагає п.7 ч.1 ст.277 КПК.
Слідчий грубо порушив свої обов`язки визначені п.3 ч.1 ст.276 та пп.6, 7 ч.1 ст.277 КПК України та права підозрюваної визначені ст.8, 9, 17, 20, 22, 24, 39, пп.5, 8-10, 13-16 ч.3 ст.42 п.3 ч.1 ст.77, 92, п.2 ч.1 ст.219 КПК України.
Слідчий в повідомленні про підозру припускає, що 10 жовтня 2015 року приблизно о 17.35 год лікар анестезіолог ОСОБА_3 перебуваючи на чергуванні як лікар анестезіолог реанімаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 не надавала спеціалізовану медичну допомогу у реанімаційному відділенні ОСОБА_7 , який о 5.20 год цього ж дня поступив в приймальне відділення Буської ЦРЛ. Далі ОСОБА_3 надаючи медичну допомогу ОСОБА_7 неналежно виконувала свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, останній не був обстежений відповідно до існуючих положень локального протоколу лікарні.
Зміст підозри не містить стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. Крім того, підозрюваному не роз`яснимо його процесуальні права.
Частиною 1 ст.140 КК України передбачена кримінальна відповідальність за невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого. Об`єктом злочину є життя і здоров`я людини, встановлений порядок виконання медичними і фармацевтичними працівниками своїх професійних обов`язків.
Об`єктивна сторона злочину характеризується;
1) діянням (дією чи бездіяльністю) - невиконанням чи неналежним виконанням медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення;
2) наслідками у вигляді тяжких наслідків для хворого;
3) безпосереднім причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідками.
Невиконання професійних обов`язків означає, що медичний або фармацевтичний працівник не вчиняє ті дії, які він в силу своїх посадових обов`язків та змісту виконуваної роботи зобов`язаний був вчинити.
Неналежне виконання професійних обов`язків має місце у тому разі, коли медичний працівник виконує свої обов`язки не у повному обсязі, робить те чого не треба робити, недбало, поверхово, не так, як цього вимагають інтереси його професійної діяльності.
Безспірних належних і допустимих письмових доказів невиконання чи неналежного виконання підозрюваною своїх професійних обов`язків підозра не містить.
Повідомлення про підозру не містить належних і допустимих письмових доказів недбалого чи несумлінного ставлення підозрюваної до своїх професійних обов`язків.
Кримінальна відповідальність за ст.140 КК України не настає коли тяжкі наслідки для хворого стали результатом недостатніх навичок, досвіду і кваліфікації медичного працівника або настали внаслідок інших обставин, які не залежали від нього, однак перешкодили йому виконати професійні обов`язки у повному обсязі і з належною якістю.
У разі, коли тяжкі наслідки для хворого не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням медичним працівником своїх професійних обов`язків, а настали внаслідок інших обставин, наприклад, дій самого потерпілого, запізнілого звернення за медичною допомогою, відповідальність за ст.140 виключається.
У кожному конкретному випадку має встановлюватися, які саме професійні обов`язки покладались на винну особу і які з цих обов`язків не виконані взагалі або виконані неналежним чином, а також вимоги яких конкретно нормативних актів (інструкцій, правил, вказівок тощо) порушено винним.
В тексті підозри відсутні безспірні докази в чому конкретно полягає невиконанням чи неналежне виконанням медичним працівником своїх професійних обов`язків.
Висновком спеціаліста № 327/17 Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» від 29 червня 2017року при детальному вивченні висновку експерта ( комісійної судово - медичної експертизи) № 153 від 14 березня 2017року встановлено, що питання щодо причин смерті ОСОБА_7 у даному висновку експерта , п.п. 2,3,4 суперечать пункту 18 даного висновку. Не визначений характер причинно наслідкових зв`язків між ушкодженнями, недоліками надання медичної допомоги та наслідками ( настанням смерті) гр. ОСОБА_7 .
У висновку експерта ( комісійної судово - медичної експертизи) № 153 від 14 березня 2017 року виявлені суттєві недоліки : неповнота відповідей щодо оцінки наданої медичної допомоги на всіх етапах лікування кожним з лікарів Буської ЦРЛ, протиріччя у відповідях на питання щодо причини смерті гр. ОСОБА_7 , не визначення характеру причинно - наслідкового зв`язку неналежного надання медичної допомоги лікарями Буської ЦРЛ з її настанням, що дає підстави вважати експертний висновок неповним та науково необгрунтованим.
В тексті підозри слідчий посилається на те, що підозрювана порушила пункти 2.2-2.12 роз. 2 і так далі (до існуючих положень локальних протоколів лікарні). Ці відомості повністю спростовуються тим, що в справі використовують тільки локальні протоколи травматології. Однак з такими висновками слідчого погодитись не можна виходячи з наступного:
Підпису в цих протоколах ОСОБА_8 - немає.
Також в реанімаційному відділі відсутній протокол для реанімації.
В тексті підозри слідчий посилається на те, що (при житті не був встановлений правильний діагноз в реанімаційному відділенні). Такі припущення суперечать та не відповідають посадовій інструкції лікаря анестезіолога. Їх немає ні в завданнях та обов`язках, ні правах. Ні в відповідальності немає обов`язку встановлювати діагноз.
В тексті підозри слідчий посилається на те, що (у показниках гемодинаміки). Такі припущення суперечать та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки проводився постійний контроль гемодинаміки(запис в історії). Проводилась моніторування та корекція роботи серця та дихальної системи (запис в історії).
В тексті підозри слідчий посилається на те, що необхідно було (збільшити об`єм інфузійної терапії і так дальше). Такі припущення суперечать та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки наявний журнал видачі мед препаратів на черговий пост мед. сестер реанімаційного відділення.
Згідно наказу №303 від 08.10.1997 року (про порядок госпіталізації у відділення реанімації).
Пункт 1.6 Хірургічна патологія 1.6.1 (Травма та політравма після хірургічного лікування), тобто травмотолог+хірург+операція, а потім реанімація під знаком питання. Причина чому не взяли зразу в реанімацію з приймального відділення (на момент огляду хворого в приймальному від. показів госпіталізації в реанімацію від чергових лікарів приймального відділення та травматолога не було, про що зроблений запис в історії.
В тексті підозри слідчий посилається на те, що ( причина смерті і так дальше). Такі припущення суперечать та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки лікування назначає ( при відсутності чергового лікаря ), профільний лікар, в даному разі (травматолог), згідно свого протоколу. Протокол травматології (Любий) п.3 лікування. Крім того згідно посадової інструкції чергового лікаря, він виконує п.2.3.
При детальному вивченні висновку експерта ( комісійної судово - медичної експертизи) № 153 від 14 березня 2017року встановлено, що вона не є судовою, оскільки не призначалась судом.
Особи, які її проводили та підписували ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , не є атестованими судовими експертами, оскільки вони відсутні та не включені до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України в порядку передбаченому ст.9, 10 Закону України «Про судову експертизу».
Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності, що передбачено частиною 2 ст.10 Закону України «Про судову експертизу».
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що особа або орган, які призначили судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів. Однак слідчим цих вимог закону дотримано не було.
З 18 запитань поставлених слідчим експертам 16 запитань безпосередньо стосуються з`ясування питань права, що є недопустимим та прямо заборонено ч.1 ст.242 КПК України.
Формулювання кожного питання, їх кількість, спрямованість, зміст та джерела вихідних даних постанови свідчать про особисту зацікавленість слідчого в наслідках кримінального провадження.
Лікар анестезіолог ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що вона не виконала чи неналежним чином виконала свої професійні обов`язки внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, і це спричинило тяжкі наслідки для хворого ОСОБА_7 , а саме у невиконання пунктів 2.2 - 2.12 Посадової інструкції лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення Буської ЦРЛ та вимог локального протоколу вторинної стаціонарної та екстреної медичної допомоги адаптованої до умов роботи Буської центральної районної лікарні «Закриті і відкриті переломи кісток кінцівок у поєднанні з травмами органів черевної порожнини» затвердженої наказом головного лікаря Буської ЦРЛ № 152 від 13.07.2015 року.
Посадова інструкція містить загальні права і обов`язки лікаря - анестезіолога реанімаційного відділення, які підозрюваною ніколи не порушувались та дотримуються завжди. Обвинувальний акт та підозра не містять доказів в чому саме полягає неналежність виконання ОСОБА_3 своїх посадових обов`язків і як в наслідок в чому саме полягає її недбале ставлення до них.
Згідно локального протоколу вторинної стаціонарної та екстреної медичної допомоги адаптованої до умов роботи Буської центральної районної лікарні «Закриті і відкриті переломи кісток кінцівок у поєднанні з травмами органів черевної порожнини» затвердженої наказом головного лікаря Буської ЦРЛ № 152 від 13.07.2015року та не погодженого з директором Департаменту охорони здоров`я ЛОДА ОСОБА_14 ( том 1 а. с. 97 - 105 ) відсутні будь - які посилання чи згадки на обов`язки та дії лікаря - анестезіолога, в тому числі і у відділенні інтенсивної терапії ( реанімаційному відділенні !!!!! Даний протокол написаний та стосується виключно травматологічного відділення Буської ЦРЛ та її лікарів травматологів Мочули, Даниліва, Колісника!!!, які на а. с. 105 підписали його!!!
Клінічний маршрут пацієнта з закритими і відкриті переломи кісток кінцівок у поєднанні з травмами органів черевної порожнини, додаток 1 (а.с. 106), алгоритми «Травма кінцівок» (а.с. 108, 125, 138) та «Травма живота» (а.с. 109), «Травма грудної клітки» (а.с. 139) взагалі не передбачають направлення чи переведення пацієнта до відділу інтенсивної терапії ( реанімації).
Відповідно до даних локального протоколу вторинної стаціонарної та екстреної медичної допомоги адаптованої до умов роботи Буської центральної районної лікарні «Закриті і відкриті переломи кісток кінцівок у поєднанні з травмами органів грудної кітки» затвердженої наказом головного лікаря Буської ІІРЛ № 152 від 13.07.2015 року та не погодженого з директором Департаменту охорони здоров`я ЛОДА ОСОБА_14 ( том 1 а. с. 126 - 134) відсутні будь - які посилання чи згадки на обов`язки та дії лікаря - анестезіолога, в тому числі і у відділенні інтенсивної терапії ( реанімаційному відділенні !!!!! Даний протокол написаний та стосується виключно травматологічного відділення Буської ЦРЛ та її лікарів травматологів Мочули, Даниліва, Колісника!!!, які на а. с. 134 підписали його!!!
Відповідно до висновку судово-медичного експерта Буського районного відділення судово медичної експертизи КЗ ЛОР ЛОБСМЕ ОСОБА_15 № 73/2015 від 11.10.2015року проведена судово медична експертиза трупа гр. ОСОБА_7 ( а.с. 21- 25 ) причиною смерті ОСОБА_7 є поєднана травма тіла, лівосторонні переломи ребер із крововиливами в місцях переломів, надриви коренів обох легень з крововиливами в плевральні порожнини, надривів селезінки із крововиливом в черевну порожнину, темно- червоних крововиливів в зв`язків апарат печінки і селезінки, двойного перелому лівої стегнової кістки.
Усі тілесні ушкодження утворились від контакту з тупими твердими предметами, у швидкій послідовності один за одним, могли утворитися 10 жовтня 2015 року за обставин вказаних у постанові при падінні з висоти 4 метра на бетонну основу підлогу на ліву сторону тіла і по ознаці як небезпечні для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
При судово-медичні експертизі трупа гр. ОСОБА_7 захворювань, які могли б перебувати у причинному зв`язку зі смертю не виявлено.
Таким чином безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діяннями ОСОБА_3 та смертю ОСОБА_7 10.10.2015 року - відсутній тяжкі наслідки для хворого ( смерть ОСОБА_7 не пов`язана з невиконанням чи неналежним виконанням медичним працівником ОСОБА_3 своїх професійних обов`язків, а настали внаслідок інших обставин, а саме, дій самого потерпілого, при падінні з висоти 4 метра на бетонну основу підлогу на ліву сторону тіла, ще 11 жовтня 2015 року було безспірно доведено на підставі висновку судово-медичного експерта Буського районного відділення судово-медичної експертизи КЗ ЛОР ЛОБСМЕ ОСОБА_15 № 73/2015 від 11.10.2015 року.
В зв`язку з відсутністю безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діяннями ОСОБА_3 та смертю ОСОБА_7 , 10.10.2015 року, склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.140 КК України відсутній.
Таким чином слідчий та прокурор навмисно грубо порушили права, свободи та законні інтереси сторони захисту: слідчий вручив ОСОБА_3 підозру о 17 год 00 хв 10 квітня 2018 року за відсутності захисника чим грубо порушив право ОСОБА_3 на захист передбачене статтею 20 КПК України, підозрюваний має право на захист, який полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим кодексом.
Слідчий та прокурор грубо, навмисно, неодноразово порушили основні принципи кримінального судочинства, не забезпечили ОСОБА_3 право на захист та вимоги передбачені пунктами 5, 8-10, 13-16 частини 3 ст.42 КПК України, якими визначено, що підозрюваний має право:
5) давати пояснення, показання з приводу підозри,
8) збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази;
9) брати участь у проведенні процесуальних дій;
10) під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу;
13) заявляти відводи;
14) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 221 КПК;
15) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення;
16) оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом;
Крім цього слідчий ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_5 навмисно, грубо, неодноразово порушили загальні засади кримінального провадження:
- верховенства права;
- рівність перед законом і судом,
- повагу до людської гідності,
- презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини,
- права сторони захисту на подання доказів, участі у проведенні процесуальних дій;
Частиною 2 статті 93 КПК України, передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, висновків експертів, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Слідчий зобов`язаний проводити слідчі (розшукові) дії; здійснювати інші повноваження, що передбачено ст.40 КПК України.
Відповідно до статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
Подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
Винуватість, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення;
Вид і розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням;
Обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення;
Статтею 92 КПК України, передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.
Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, що передбачено частиною 1 ст. 40 КПК України.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Суд зобов`язаний застосовувати Конвенцію в силу ч. 4, 5. ст. 9 КПК України.
Згідно з положеннями частин 1, 4 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а також кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 24 КПК України Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 1 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні захисник підозрюваної ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 вимоги вказані у скарзі та уточнення до скарги підтримав у повному обсязі.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 проти скарги заперечив, вважав її безпідставною та необгрунтованою .
Слідчий ОСОБА_16 в судове засідання не з`явився про причину неявки суд не повідомив.
Вивчивши матеріали скарги вважаю, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Частину першу ст.303 КПК України доповнено п.10, яким передбачено можливість оскарження повідомлення про підозру слідчого чи прокурора. Ці зміни внесені згідно Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII. Пунктом 4 параграфу 2 розділу 4 даного закону передбачено, що зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
Пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України передбачено можливість оскарження нездійснення слідчим чи прокурором інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк. Перелік інших процесуальних дій законом не визначено. Оскільки частину 1 ст.303 КПК доповнено пунктом 10 вважаю, що пунктом 1 не охоплюється можливість оскарження повідомлення слідчого чи прокурора про підозру. А тому скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя
У задоволені скарги ОСОБА_3 на нездійснення слідчим та прокурором процесуальних дій, які вони зобов`язані були вчинити у визначений КПК строк, відмовити за безпідставністю.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1