Номер провадження: 11-сс/813/266/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна: ОСОБА_7

власника майна: ОСОБА_8

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2018 року, про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004127 від 24.10.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого, накладений арешт на майно тимчасово вилучене під час проведення 26.10.2018 року обшуку у будинку розташованого по АДРЕСА_1 , перелік якого міститься в резолютивній частині ухвали в тому числі на грошові кошти у сумі 18300 доларів США.
Слідчий суддя дійшов до переконання, що в цілях запобігання можливості відчуження зазначеного у клопотанні майна, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, є необхідність в забезпеченні його збереження з метою забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування і наклав на нього арешт.

В апеляційній скарзі власника майна ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, зокрема грошових коштів, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням кримінального процесуального закону та повернути їй.. В іншій частині ухвала не оскаржується.
Слідчий суддя не дав належної оцінки тому, що вилучені гроші під час обшуку належать їй та не мають жодного відношення до кримінального провадження, як і сама ОСОБА_8 , оскільки 10000 доларів США ОСОБА_8 отримала за продаж належного їй автомобіля до знайомства з ОСОБА_9 . Інші кошти були накопичені внаслідок відкладення пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, власника майна та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Пославшись в ухвалі на приписи ст. 170 КПК України, слідчий суддя зазначив, що приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 з огляду на те, що майно, є предметом можливого вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий у клопотанні та слідчий суддя в ухвалі послалися на те, щопід час досудового розслідування встановлено, що в СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0004127 від 24.10.2018 за фактом замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, процесуальне керівництво у якому здійснюється Одеською місцевою прокуратурою № 1 та прокуратурою Одеської області.

Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування, було встановлено, що 26.10.2018 року, у зв`язку із реальною необхідністю врятувати речі та документі, які мають суттєві відношення до обставин скоєння кримінального правопорушення, а також у зв`язку із безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, тобто відповідно до вимог ч. 3 ст.233 КПК України в буд. № 41 по вул. Ростовська в м. Одесі був проведений обшук, в ході якого були виявлені та вилучені речі та документи, у тому числі грошові кошти у сумі 18300 доларів США.

26.10.2018 року вилучені речі та документи, а також грошові кошти у сумі 18300 доларів США були визнанні речовим доказом.

Апеляційний суд перевіряючи обґрунтованість клопотання про накладення арешту на грошові кошти в сумі 18 300 доларів США, прийшов до висновку, що органом досудового розслідування відкрите кримінальне провадження №0004127 від 24.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України. Дане правопорушення є незакінченим і фактично доказами по справі є документи які свідчать про підготовку до скоєння злочину. Майнової шкоди по даному епізоду не завдано, оскільки злочин був викритий на стадії замаху.

В зв`язку з цим грошові кошти не могли бути по даному епізоді речовими доказами і постанова про визнання зазначених грошових коштів речовими доказами не відповідає вимогам діючого законодавства.

Окрім того, слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 не є підозрюваною у кримінальному провадженні, не є особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану даним кримінальним правопорушенням, адже вона набула зазначене нерухоме майно шляхом укладення договору купівлі-продажу автомобілю у передбаченому законом порядку.

Відповідно до приписів ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Аналіз матеріалів провадження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, показав, що слідчим суддею, при розгляді клопотання слідчого, були допущені істотні порушення вимог КПК України, які унеможливили постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на 18300долларів США необхідно відмовити.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 18300 доларів США не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно необхідно відмовити.

Колегія суддів дослідила надані прокурором документи при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_8 в обґрунтування прийнятого слідчим суддею ухвали і прийшла до висновку, що вони не можуть бути враховані при прийнятті рішення, оскільки не були об`єктом дослідження слідчим суддею і їм не була дана належна правова оцінка. Окрім того в клопотання слідчого від 26.10.2018 року не було зазначено про наявність інших проваджень відносно ОСОБА_9 та інших осіб. Більш того, повідомлення про підозру у відношенні ОСОБА_9 від 09.01.2019 року, протокол допиту потерпілого, витяг з єдиного реєстру не пов`язані з даним епізодом, не стикуються по датам з постановою про визнання вилучених грошових коштів речовими доказами і не можуть бути визнаними такими, що дають підставу для залишення ухвали без зміни.

Разом з тим, колегія суддів вважає, не обґрунтованими вимоги апеляційної скарги ОСОБА_10 в частині зобов`язання повернення вилучених грошових коштів, оскільки зазначене питання не входить в компетенцію суду апеляційної інстанції.

Натомість апеляційний суд звертає увагу на положення ст. 173 КПК України, відповідно до якої відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою питання повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2018 року, про накладення арешту на майно вилученого в ході проведення обшуку в будинку АДРЕСА_1 від 26.10.2018 року - скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 18 300 доларів США.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Київського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти в сумі 18 300 доларів США, вилучених в ході обшуку 26.10.2018 року в будинку АДРЕСА_1 ,- відмовити.

В решті ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2018 року залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського
Апеляційного суду: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2