Справа № 755/8339/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2019 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003670 від 15 квітня 2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровеньки, Луганської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 27.04.2012 Ровеньківським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 02.02.2018 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачево, Закарпатської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працюючого за договором в ТОВ «Стаф Бізнес Груп», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого 20.03.2013 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 15 квітня 2018 року, приблизно о 01:00 год., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебували за адресою: АДРЕСА_4 , де спілкувалися та вживали алкогольні напої.
В подальшому, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_5 виник конфлікт із невстановленою особою, в ході якого ОСОБА_5 невстановленою особою було нанесено удар кулаком в область обличчя, після чого ОСОБА_5 впав на землю лицем донизу та почав прикривати голову рукою, а невстановлена особа, яка нанесла удар, відразу зникла у невідомому напрямку.
Після спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, скориставшись безпораднім станом останнього, який лежав на землі, у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, що належать ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, близько 01:05 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, проти волі ОСОБА_5 та в той час, коли останній лежав на землі, заволоділи мобільним телефоном марки «Нокіа» чорного кольору, вартістю 600,00 грн, який знаходився у зовнішній кишені куртки, в яку був одягнений потерпілий та в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для ОСОБА_5 не становить.
Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, проти волі ОСОБА_5 та в той час, коли останній лежав на землі, зірвали з останнього наплічну сумку, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, всередині якої знаходився ноутбук марки «НР» чорного кольору, вартістю 12 000,00 грн та інші речі ОСОБА_5 , які матеріальної цінності для останнього не становлять.
Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, проти волі ОСОБА_5 та в той час, коли останній лежав на землі, зірвали з ОСОБА_5 наплічну сумку, яка матеріальної цінності для останнього не становить, всередині якої знаходився планшет марки «Асус» чорного кольору, вартістю 3 000,00 грн.
В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли, а викладеним майном розпорядились на власний розсуд.
В результаті спільних злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_5 було завдано матеріального збитку на загальну суму 15 600,00 грн.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
До висновків щодо доведеності обвинувачення суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та надав показання, пояснивши, що дійсно того дня увечері він з ОСОБА_6 перебували у закладі ігрових автоматів і там познайомились потерпілим, яких уже перебував у стані алкогольного сп`яніння, й сам пропонував пригостити їх, а потім навіть запропонував вирішити питання працевлаштування. Потім вони продовжили спілкуватись у дворі будинку по АДРЕСА_5 . У якійсь період часу вони відлучились для справляння своїх природніх потреб, і в цей час, боковим зором побачили, що невідома особа завдала удару потерпілому, від якого останній впав, забрала у нього речі і почала тікати. Відреагувавши, вона окликнули чоловіка, який почав тікати, й побігли за ним. Особу вони не наздогнали, але за кутом будинку на землі побачили речі потерпілого, підняли їх і хотіли повернути, але потерпілого на місці вже не було, тому вони пішли. Коли проходили по вул. Будівельників в м. Києві, до них під`їхали працівники патрульної служби, яким в подальшому вони видали речі потерпілого. На місце також приїхав ще один патрульний автомобіль, в якому знаходився потерпілий, який дійсно впізнав свої речі.

Обвинувачений ОСОБА_8 додав, що ні він ні ОСОБА_6 ударів потерпілому не наносили і безпосередньо у потерпілого речі не забирали, а забрали їх знайшовши на землі, коли наздоганяли особу, яка саме й забрала ці речі. Оскільки у момент, коли вони знайшли речі потерпілого, останній залишався у дворі будинку й не міг бачити що саме вони підняли ці речі, вважає, що його дії слід кваліфікувати як крадіжку. І у вчиненні саме крадіжки свою вину він визнає, й готовий нести покарання пропорційно до вчиненого. При цьому, також просив врахувати, що після звільнення з-під варти працевлаштувався, намагається вести соціальний спосіб життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , надав суду показання, аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин, які мали місце. Зокрема щодо часу, місця та способу вчинення дій.

Одночасно також наголосив, що, на його переконання, їх дії щодо заволодіння майном потерпілого не могли бути помічені останнім, оскільки речі вони підібрали за кутом будинку, у дворі якого потерпілий зазнав нападу. Тому вважає, що його дії можуть бути розцінені як крадіжка, адже забравши речі, вони не повернули їх потерпілому й коли їх зупинили працівники патрульної служби, то дійсно ці речі залишались у них.

Також просив суд врахувати, що визнає неправомірність дій щодо таємного заволодіння майном потерпілого, його розкаяння у вчиненні саме крадіжки, а також те, що зробив для себе висновки й має намір стати на шлях виправлення.

Вказані показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, а також визнає такі докази допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України.

Тобто, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, у взаємозв`язку із ст. 95 КПК України, підтверджуються обставини, визначені ст. 91 даного Кодексу.

Водночас, суд критично оцінює показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , оскільки такі показання спростовуються наявними в матеріалах даної кримінальної справи доказами, оцінка яких буде надана судом нижче.

Зокрема, будучи допитаним в судовому засіданні відповідно до ст. 353 КПК України, у взаємозв`язку із ч. 2, 3, 5 - 14 ст. 352 КПК України, потерпілий ОСОБА_5 надав показання, що 15 квітня 2018 року, приблизно о 01:00 год., він із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , з якими познайомився напередодні ввечері, перебували в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де спілкувалися та вживали алкогольні напої.
У вказаний час потерпілий відлучився для справляння природніх потреб. Повернувшись, він побачив неподалік ОСОБА_6 та ОСОБА_8 незнайому йому особу кавказької зовнішності, яка, наблизившись до потерпілого, завдала йому удар рукою в ліву частину обличчя, від чого потерпілий впав на землю правою частиною тіла. Чому був завданий удар, потерпілий не знає. Побоюючись, що від вказаної невідомої та невстановленої слідством особи можуть бути нанесені додаткові удари, ОСОБА_5 вирішив не підніматись із землі, повернувся обличчям вниз та закрив голову рукою. За показаннями потерпілого, вказані дії він вчинив, аби при можливих подальших ударах на його обличчі не залишились сліди та/або синці.
В цей час, коли він був на землі з прикритим обличчям, відчув, що у нього дістали із зовнішньої кишені куртки, в яку був одягнений, мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар». Крім того, в цей же час зірвали з потерпілого наплічні сумки, що знаходились на одному плечі потерпілого, всередині яких знаходилися ноутбук марки «НР» чорного кольору, планшет марки «Асус» чорного кольору та інші речі потерпілого.
За показаннями потерпілого, дії щодо заволодіння майном вчиняла не одна особа, оскільки вони вчинялись одночасно, при цьому один надавав вказівки іншому швидше забирати речі та швидше покинути місце вчинення злочину.
Загальна вартість майна потерпілого, яким заволоділи, становить 15 600,00 грн.
За показаннями потерпілого, після вказаних подій, за допомогою іншого мобільного телефону, який був у нього в наявності, здійснив виклик на місце події працівників патрульної поліції, які прибули приблизно через 10 хвилин після здійснення виклику.
В подальшому, приблизно через 15-20 хвилин, коли екіпаж з працівниками патрульної поліції, який прибув на місце події, разом з потерпілим здійснювали об`їзд місцевості з метою розшуку та затримання обвинувачених, по радіостанції було отримано повідомлення про зупинення іншим екіпажем працівників патрульної поліції осіб, які підходять під орієнтування, із зазначенням відповідної адреси.
Прибувши за вказаною адресою на вулицю Будівельників, потерпілий побачив ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також впізнав свою сумку, що лежала на землі та в якій знаходився ноутбук. В подальшому, коли приїхали слідчі, потерплий був присутній при вилученні у обвинувачених телефона, ноутбука та планшета, які належать потерпілому і які останні впізнав. При здійсненні слідчих дій були присутні поняті.
Пояснень, чому обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вчинили протиправні дії та заволоділи майном потерпілого, останні не надавали, як і не заперечували, що це саме вони вчинили такі дії.
Крім того, потерпілий показав, що тілесних ушкоджень під час удару він не отримав, а тому від проходження судово-медичного обстеження на предмет фіксації тілесних ушкоджень відмовився.
За показанням потерпілого, ні матеріальних, ні моральних претензій до обвинувачених не має, оскільки викрадені речі йому було повернуто. Вважає, що покарання обвинувачених вже є достатнім, оскільки останні перебували у слідчому ізоляторі значний час, просив не призначати суворого покарання.
Вказані показання потерпілого суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також підтверджують достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів. Також суд визнає вказані показання потерпілого допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення, як і факт відкритого заволодіння майном.

Крім того, будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_9 показав, що працюючи поліцейським полку поліції особливого призначення ГУНП в м. Києві, перебуваючи при виконанні службових обов`язків, 15 квітня 2018 року, після 01:00 год., ним було отримано виклик щодо грабежу по вул. Червоноткацькій в м. Києві.
Прибувши на місце події в складі екіпажу поліцейських, до них звернувся потерпілий ОСОБА_5 , який повідомив, що його побили та пограбували, забравши мобільний телефон, ноутбук та планшет. В подальшому разом з потерпілим в автомобілі екіпажу поліцейських були здійснені заходи по розшуку осіб, які вчинили правопорушення, для чого здійснено об`їзд бульвару Праці, вулиці Будівельників в місті Києві, розташованих поблизу місця події.
При здійсненні вказаних заходів через засоби радіозв`язку було отримано інформацію, що на вулиці Будівельників зупинено осіб, які підпадають під орієнтування, у зв`язку із чим його екіпаж разом із потерпілим прибув за вказаною адресою. В зазначеному місці вже знаходилось декілька екіпажів поліцейських, а також троє осіб, біля однієї із яких на землі лежала сумка. Потерпілий у присутності свідка прямо вказав на двох осіб як на тих, які заволоділи його майном. Такими особами є обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . У слідчих діях свідок участі не приймав.
Крім того, будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 показав, що працюючи інспектором Управління патрульної поліції в місті Києві, 15 квітня 2018 року, близько 01:00 год., перебуваючи при виконанні службових обов`язків та здійснюючи патрулювання, його екіпажем в радіоефірі було отримано орієнтування щодо осіб, які вчинили заволодіння майном потерпілого по вул. Червоноткацькій в м. Києві.
При здійсненні відпрацювання зазначеного орієнтування, на вулиці Будівельників його екіпажем було виявлено трьох осіб, прикмети яких співпадали з прикметами осіб по орієнтуванню. Зупинившись та звернувшись до вказаних осіб, із дотриманням вимог Закону України «Про Національну поліцію», запропонували вказаним особам надати документи та показати наявні в них речі. В руках одного із вказаних осіб була сумка, схожа по орієнтуванню на сумку, зазначену потерпілим. Зважаючи на вказані обставини, на адресу їх місця розташування (вул. Будівельників, 36) було викликано екіпаж поліцейських з потерпілим, що прибули дуже швидко. Одна із зупинених осіб пред`явила документи, а дві інші показали поліцейським наявні в них речі, серед яких, окрім сумки, в якій був ноутбук, були також мобільний телефон та планшет. Вказані речі потерпілий впізнав як свої, а також прямо та чітко вказав на двох осіб, які заволоділи його речами. Такими особами є обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
На запитання про походження у них речей зазначені особи не давали чіткої відповіді, змінювали пояснення та зазначали різне походження речей.
Після вказаних обставин на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , з дотриманням вимог Закону України «Про Національну поліцію», були вдягнуті кайданки, а також викликано слідчо-оперативну групу. Речі до приїзду слідчо-оперативної групи не вилучались, вони знаходились у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
Свідок приймав участь при затриманні ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що останні підтвердили. З метою проведення слідчих дій свідком були здійснені заходи щодо пошуку понятих.
Крім того, будучи допитаними у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є інспекторами Управління патрульної поліції в місті Києві та здійснювали патрулювання в одному екіпажі із свідком ОСОБА_10 , надали показання, подібні до показань свідка ОСОБА_10 , які є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.
Вказані показання свідків суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також підтверджують достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів. Також суд визнає вказані показання свідків допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини, визначені ст. 91 даного Кодексу, а саме, час, місце та спосіб вчинення злочину.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України, у відношенні свідків в ході судового розгляду встановлено не було.

Даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України, стороною захисту відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, надано не було.

Також, у судовому засіданні прокурором були заявлені клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які ухвалами суду, постановленими у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, з урахуванням положень ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

В свою чергу, з досліджених судом у порядку ст. 358 КПК України у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судовим слідством встановлено наступне.

Відповідно до протоколу обшуку від 15.04.2018, у період часу з 04:00 год. до 04:05 год. було проведено обшук обвинуваченого ОСОБА_8 у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у ході якого у нього було виявлено та вилучено планшет чорного кольору з чохлом, марки «Асус», який поміщено у спеціальний пакет у присутності понятих.

Відеозапис самого обшуку обвинуваченого ОСОБА_8 , зафіксований на CD-R диск, який є додатком до вказаного протоколу, в повній мірі кореспондується з даними, відображеними у протоколі цієї слідчої дії.

Крім того, відповідно до протоколу обшуку від 15.04.2018, у період часу з 04:06 год. до 04:07 год. було проведено обшук обвинуваченого ОСОБА_6 у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у ході якого у нього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору, який поміщено у спеціальний пакет у присутності понятих.

Відеозапис самого обшуку обвинуваченого ОСОБА_6 , зафіксований на CD-R диск, який є додатком до вказаного протоколу, в повній мірі кореспондується з даними, відображеними у протоколі цієї слідчої дії.

Суд доходить до висновку, що вважати обшук, як такий, що проведений з порушенням вимог КПК України, як про те вказує сторона захисту, передумов немає, зважаючи на таке.

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура) - це певна послідовність (черговість) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (висновки Верховний Суд України у постанові від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були затримані в порядку ст. 208 КПК України.

Частиною 1 статті 208 КПК України передбачені виключні випадки, коли уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, серед яких: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Матеріали даного кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були затримані безпосередньо після вчинення злочину, на вчинення злочину саме обвинуваченими вказав потерпілий ОСОБА_5 , а при зупиненні обвинувачених працівниками поліції у обвинувачених знаходились речі, що належать потерпілому, які були у нього викрадені.

Відповідно до даних протоколів обшуку від 15.04.2018 слідчий провів обшук затриманих фізичних осіб на місцевості у порядку ч. 3 ст. 208 КПК України, яка передбачає, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223, статтею 236 цього Кодексу.

На час проведення обшуку ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відомості у цій справі були внесені до ЄРДР за номером 0003670 від 15.04.2018, про що безпосередньо зазначено в протоколах обшуку від 15.04.2018 та витяг щодо цього міститься в матеріалах даного кримінального провадження.

Частина 7 статті 223 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Стаття 236 КПК України регламентує порядок та спосіб виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи.

Факти порушення правил, передбачених частиною сьомою статті 223 та/або статтею 236 КПК України, в ході судового розгляду встановлені не були, оскільки обшук обвинувачених, на момент їх затримання, був здійснений з передумови, передбаченої КПК України, а саме у порядку ч. 3 ст. 208 КПК України.

При цьому, судом приймається до уваги, що протоколи обшуків від 15.04.2018 прочитані обвинуваченими та підписані ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без зауважень.

З огляду на зазначені обставини суд доходить до висновку про безпідставність тверджень сторони захисту про порушення вимог КПК України при проведенні обшуків обвинувачених.

Крім того, із протоколу огляду місця події від 15.04.2018 з ілюстративною таблицею, здійсненого слідчим СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_16 в період часу з 04:10 год. по 04:20 год., слідує, що була оглянута ділянка місцевості розміром приблизно 4х4 метри, яка розташована на відстані близько 10 метрів від будинку АДРЕСА_6 . На оглянутій ділянці розташовані громадяни, які представились як ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одягнений в чорну куртку та чорні штани, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одягнений в синю куртку, чорні штани, кросівки, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який одягнутий в синю куртку, сині штани та сині кросівки. Поряд з вищевказаними особами на землі знаходиться сумка сірого кольору, всередині якої знаходиться ноутбук марки «НР» чорного кольору. Зазначену сумку із ноутбуком вилучено та поміщено у спеціальний пакет у присутності понятих.
Зазначений вище протокол огляду місця події від 15.04.2018 прочитаний обвинуваченими та підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без зауважень.

Крім того, із протоколу огляду місця події від 15.04.2018 з ілюстративною таблицею, здійсненого слідчим СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_16 в період часу з 04:25 год. по 04:40 год., слідує, що була оглянута ділянка місцевості розміром приблизно 3х3 метри, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Зі слів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на вказаній ділянці ОСОБА_6 , ОСОБА_8 відкрито заволоділи майном ОСОБА_5 , а саме: ноутбуком марки «НР», мобільним телефоном марки «Нокіа» чорного кольору та планшетом марки «Асус» чорного кольору.
Огляди місця події проведено з дотриманням вимог ст. 237 КПК України.

При цьому, відсутні підстави для висновків про недотримання вимог ст. 233, 234, 237 КПК України, оскільки відповідно до протоколів огляду місця події здійснювалися огляди місцевості, де був вчинений злочин. Відповідно ж до ч. 1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості.

Обставини, регламентовані ч. 2 ст. 237 КПК України, у даній справі не встановлені. Як наслідок, передумов для застосування положень ст. 233, 234 того ж Кодексу після огляду у сторони обвинувачення не виникло. Тотожну позицію з даного питання висловив і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду в постанові від 01.02.2018 у справі № 752/17016/16-к.

У ході таких слідчих дій (оглядів місцевості) порушень вимог ст. 87 КПК України не встановлено.

Крім того, із накладної № 74529 від 23.03.2018, товарного чеку б/н від 23.03.2018 вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 придбав ноутбук марки «НР», мобільний телефон марки «Нокіа» та планшет марки «Асус», загальна вартість яких становить 15 600,00 грн.

Крім того, з протоколу огляду вилучених речей від 15.04.2018 слідує, що у період з 21:20 год. до 21:50 год. слідчим Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_17 було оглянуто речі, які вилучені 15.04.2018 у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також речі, вилучені при огляді місця події, а саме - ноутбука марки «НР», мобільного телефону марки «Нокіа» чорного кольору та планшета марки «Асус» чорного кольору, здійснено їх опис із виявленими пошкодженнями. Після завершення огляду предмети поміщено до первинних упаковок.
Крім того, відповідно до протоколу огляду вилучених речей від 19.04.2018 з фототаблицею слідує, що у період з 21:00 год. до 21:50 год. слідчим Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_17 , у присутності понятих та потерпілого, було оглянуто речі, які вилучені 15.04.2018 у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також при огляді місця події, а саме - ноутбук марки «НР», мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору та планшет марки «Асус» чорного кольору, та встановлено, що вилучені речі належать потерпілому ОСОБА_5 .
Крім того, постановою слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_17 від 19.04.2018 зазначені вище речі, а саме - ноутбук марки «НР» чорного кольору, мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору та планшет марки «Асус» чорного кольору, визнано речовими доказами та передано на зберігання, згідно із відповідною розпискою, потерпілому ОСОБА_5 .

Огляди проведено з дотриманням норм КПК України, а тому відсутні підстави вважати дані докази недопустимими.

Самі протоколи відповідають вимогам Кодексу в частині питання їх оформлення. Порушень вимог ст. 104-106, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини, регламентовані ст. 91 КПК України.

Таким чином, зазначені вище письмові докази (документи) підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші обставини вчинення, та певні її наслідки.

Крім того, під час судового розгляду судом, крім вищезазначених письмових доказів, було досліджено процесуальні документи, надані стороною обвинувачення, однак останні лише підтверджують дотримання норм КПК України при здійсненні досудового розслідування. З огляду на вказані обставини суд вважає такі докази допустимими, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, безпосередньо порушень вимог ст. 87, 99 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено. Такі докази свідчать про дотримання порядку, встановленого КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певну послідовність (черговість) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні.

Даних, які б указували на протилежне, у ході судового слідства не встановлено.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, беручи до уваги показання потерпілого, свідків, письмові докази, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині перебігу подій за своєю суттю сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та зважаючи на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, з огляду на наведене та зважаючи на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує діїОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Так, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченим, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.
Водночас, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною рецидив злочину, як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки, як роз`яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010, якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за ч. 4 ст. 67 КК України суд не може при призначенні покарання ще раз враховувати повторність або рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.
Мотиви призначення покарання.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.
Так, згідно із ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Тож, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, прийнятні характеристики, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію прокурора та потерпілого у справі щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі, із визначенням остаточного покарання, враховуючи наявність вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.02.2018, у порядку ст. 71 даного Кодексу.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_6 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, характеристики, стан здоров`я, спосіб життя (працює, раніше судимий, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію прокурора та потерпілого у справі щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_8 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане остаточне покарання (позбавлення волі) відносно обвинувачених, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_6 , враховуючи вимоги ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про особу, у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з огляду на дату вчинення злочину (15.04.2018), суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 15.04.2018 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі (з урахуванням та на підставі висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29.08.2018 у справі № 663/537/17).
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_8 враховуючи вимоги ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про особу, у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 у період часу з 19.00 до 09.00 наступного дня слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з огляду на дату вчинення злочину (15.04.2018), суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 15.04.2018 по 11.01.2019, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі(з урахуванням та на підставі висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29.08.2018 у справі № 663/537/17).
Згідно вимог ст. 96-1, ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація до обвинувачених не застосовується.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання, визначеного вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.02.2018, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити без до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 15.04.2018.

ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 у період часу з 19.00 до 09.00 наступного дня залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відраховувати з дня затримання, із зарахуванням до нього терміну попереднього ув`язнення за період з 15.04.2018 по 11.01.2019.

Речові докази: ноутбук марки «НР», мобільний телефон марки «Нокіа» та планшет марки «Асус» залишити у володінні власника.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
С у д д я: ОСОБА_1