Дата документу 19.11.2018 Справа № 336/3416/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/227/18
Єдиний унікальний № 336/3416/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 191 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000954 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м. Запоріжжя, українця, громадянина України, працюючого директором ТОВ «ДП Благоустрій», одруженого, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, про вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, вважає, що при винесенні даної ухвали судом порушено вимоги ст. 314 та ст. 411 КПК України, а саме висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та суд вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню на стадії підготовчого судового засідання.

Своє рішення суд мотивував тим, що на його думку обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт в частині викладення фактичних обставин та формування не містить місця вчинення особою дій, які утворюють склад закінченого злочину за ознаками ч.2 ст.191 КК України.

Також, зазначено, що з обвинувального акту не вбачається, що обвинувачений вчиняв дії з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особовою своїм службовим становищем саме на території Шевченківського району м. Запоріжжя.

При цьому судом звернуто увагу на ч.1 ст. 32 Кримінального процесуального кодексу України зазначивши що прокурором не наведено обґрунтувань на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України на території Шевченківською районну.

Вважає, що доводи суду є необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції обставини справи не досліджувалися, а суд вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню на стадії підготовчого провадження. Крім того, зазначає, що жодним із учасником судовою провадження не заявлено клопотання про повернення обвинувального акту. Лише захисником обвинуваченого поставлено під сумнів момент закінчення злочину.

Під час складання та затвердження обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000954 слідчим та прокурором вимоги ст. 291 КПК України виконано в повному обсязі.

Суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 повністю проігноровано вимоги ч.1 ст. 32 КПК України в частинні того, що у випадку неможливості встановити місце вчинення кримінального правопорушення, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Вважає, що підстав для повернення обвинувального акту прокурору з підстав зазначених в ухвалі суду першої інстанції не має, так як він відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, а судом при проведенні підготовчого судового засідання не виконанні вимоги КПК України.

Просить ухвалу суду скасувати; направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 191 КК України на новий розгляд у Шевченківський районний суд м. Запоріжжя зі стадії розгляду справи по суті у тому ж самому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, захисника, який просив судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга процесуального прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Згідно зі змістом судового рішення, 20.06.2018 року в провадження судді ОСОБА_1 отримано обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000954 від 20.03.2018 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України. Зазначені матеріали кримінального провадження судом зареєстровані за № 336/3416/18 пр. 1-кп 336/489/2018.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2018 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України, призначено підготовче засідання на 31.07.2018 року. У підготовчому засіданні 31.07.2018 року прокурор просив суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, в яке викликати обвинуваченого, представника потерпілого. Підстав для прийняття іншого процесуального рішення не вбачає.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд в своїй ухвалі зазначив, що обвинувальний акт в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення не містить визначення місця вчинення особою дій, які утворюють склад закінченого злочину за ознаками частини 2 статті 191 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що ухвала районного суду підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Відповідно до ч. 2 цієї статті обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч. 4 цієї статті до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.2 КК України, свідчить про те, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

З матеріалів розглядуваного кримінального провадження убачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.

Доводи суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті не вказано місце вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України, учинений у формі заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем є закінченим з моменту, коли винний фактично заволодів чужим майном.

Як вбачається з обвинувального акту у ньому вказано, по-перше, про те, що 03.11.2017 року та 19.12.2017 року з розрахункового рахунку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченковському району було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «ДП Благоустрій» № НОМЕР_1 грошові кошти на загальну суму 213 384 грн., із яких коштами у сумі 89 384, 83 грн. незаконно заволодів директор ТОВ «ДП Благоустрій» ОСОБА_6 , по друге, ТОВ «ДП Благоустрій» зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, місцем вчинення злочину є ТОВ «ДП Благоустрій» на розрахунковий рахунок якого поступили, зокрема гроші у сумі 89 384, 83 грн., якими, як вважають органи досудового розслідування, незаконно заволодів ОСОБА_6 .

Не заслуговують уваги доводи суду і про те, що було вчинено кілька кримінальних правопорушень, оскільки відсутність кваліфікуючої ознаки «повторність» у формулюванні обвинувачення, свідчить про те, що органи досудового слідства виходили з того, що ОСОБА_6 вчинив продовжуваний злочин, а часом і місцем продовжуваного злочину, є час і місце останньої дії з числа тотожних дій, об`єднаних єдиним наміром.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду скасуванню, з направленням матеріалів кримінального провадження до того ж суду на новий розгляд в тому ж складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, скасувати та призначити розгляд у суді першої інстанції в тому ж складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: