Справа № 438/140/17
Номер провадження 1-кп/438/36/2018
В И Р О К
Іменем України

07 грудня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000635 від 09 серпня 2016 року на підставі обвинувального акту

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ластівка Турківського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-технічною освітою, особа з інвалідністю 3 групи, одружений, на утриманні має сина ОСОБА_4 , особу з інвалідністю 1 групи, працюючого водієм НГДУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», раніш не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 08 серпня 2016 року близько 17 годин 40 хвилин, перебуваючи поблизу гаража № НОМЕР_1 , що навпроти будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс 2-а удари молотком в ділянку голови потерпілого ОСОБА_6 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді рубців, що розташувались на чолі зліва і ближче до межі зросту волосся, в потиличній ділянці волосяної частини голови, та відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеня за даними неврологічного обстеження, що ускладнилися частими цефалічними обморочними станами з розлитою неврологічною симптоматикою та астеноневротичними розладами, які згідно висновку експерта №639 від 20 жовтня 2016 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України не визнав та показав, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий, обвинувачений лише захищався від нападу потерпілого. Зокрема 08 серпня 2016 року близько 17 години обвинувачений прийшов з роботи, переодягнувши пішов на подвір`я за своїм гаражем, який неподалік від будинку АДРЕСА_2 , та порався біля вуликів з бджолами. Потерпілий ОСОБА_6 , сусід обвинуваченого, розпочав сварку із обвинуваченим через те, що стічні води із даху гаража обвинуваченого течуть до підвалу гаража потерпілого. Обвинувачений відповів, щоб потерпілий зробив ринву, відповідно відведе воду, оскільки стічні води під час дощів заливає подвір`я біля гаражу потерпілого. Після чого, потерпілий погрожуючи обвинуваченому, почав перелізати через металевий паркан з просіки, який має гострі верхи. Висота паркану близько 2-х метрів. Оскільки потерпілий був у резинових чоботах, на очах обвинуваченого перечепився за верхній край паркану та впав головою вниз на металеві вироби, пластикові бочки, куски бетонної труби, що були біля паркана на його подвір`я обвинуваченого. Потерпілий відразу підвівся, при цьому голова та обличчя останнього були залиті кров`ю, пішов до обвинуваченого, та намагався схопити обвинуваченого за волосся, однак промахнувся, обмазав при цьому груди обвинуваченого. Після чого потерпілий двічі наніс удари ногою в область паху, після цього обвинувачений, злякавшись, забіг в свій гараж та зачинив за собою двері, а згодом побіг додому. Після чого пішов до поліції, де написав на потерпілого ОСОБА_6 заяву про нанесення потерпілим тілесне ушкодження.

Жодних ударів ні намірених, ні випадкових обвинувачений потерпілому ОСОБА_6 не наносив і не міг нанести, тим більше двічі молотком по голові потерпілого. Обвинувачений стверджує, що до початку конфлікту із потерпілим займався вуликами, намагався розпалити димар, щоб бджоли не кусали, а для даної роботи молоток не потрібен. Вважає, що потерпілий оговорює обвинуваченого з мотивів помсти на ґрунті особистих неприязних стосунків. Просить суд, винести відносно нього виправдувальний вирок.

За змістом ст.ст.21,22,30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. У кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Ст. 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід) Об`єм цього обов`язку може змінюватись від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формулювання внутрішнього суддівського переконання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Доказування єдиний спосіб встановлення об`єктивності у кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння кримінального правопорушення, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

Отже, дослідивши представлені стороною кримінального провадження докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого останньому злочину.

Зокрема, із показів потерпілого ОСОБА_6 вбачається, що в кінці липня 2016 року між обвинуваченим та потерпілим мав місце конфлікт з причини залиття підвалу потерпілого через те, що саме обвинувачений закидав стіну гаражу потерпілого різним сміттям, перекривши вентиляційний канал підвалу гаражу.

Близько 17 години 8 серпня 2016 року, потерпілий з метою прибирання сміття від стіни гаражу, переліз через металевий паркан, що розділяють подвір`я гаражів. В цей момент через тильні двері гаражу вийшов обвинувачений, в руці якого був молоток і зі словами «я тобі казав, що вб`ю тебе» підійшов в притул до потерпілого і вдарив молотком в лобову ділянку голови. Потерпілий підставив руку під молоток, перехопивши руку обвинуваченого. При цьому, потерпілий все таки отримав пошкодження у лобну ділянку голови. Після чого обвинувачений повторно наніс удар молотком, але у потиличну ділянку голови потерпілого. Із нанесених ран струменіла кров, яка лилась у різні сторони, в тому числі попала на тіло та одяг обвинуваченого. Потерпілий доповнив покази, зокрема що нанесення ударів обвинуваченим потерпілому відбулось не безпосередньо біля паркана, а на відстані 3-5 метрів від місця де потерпілий перелазив паркан. Крім цього, потерпілий показав, в момент коли потерпілий перелазив паркан обвинувачений знаходився біля вуликів, побачивши потерпілого, обвинувачений забіг у гараж і в руках обвинуваченого появився молоток.

Після нанесення тілесних ушкоджень, потерпілий, вирвавшись від обвинуваченого, побіг у сусідній гараж, що належить ОСОБА_9 та розповів останньому про побиття обвинуваченим. Сусід ОСОБА_10 по телефону викликав швидку медичну допомогу. Також про побиття потерпілий повідомив свою дружину ОСОБА_11 .

В цей же день потерпілого було доставлено до травматологічного відділення Бориславської ЦМЛ, де він перебував на лікуванні з 8 серпня 2016 року, а з 25 серпня 2016 р. з причини поганого самопочуття, пов`язаного з отриманими ушкодженнями був поміщений на лікування в неврологічне відділення Бориславської ЦМЛ.

Потерпілий категорично заперечує твердження обвинуваченого про отримання потерпілим тілесних ушкоджень на голові внаслідок падіння з огорожі. При падінні з огорожі у потерпілого утворились інші тілесні ушкодження, зокрема мали би мати місце чисельні подряпини обличчя чи інших ділянок голови об певні предмети, яких нібито повно було під огорожею у місці падіння потерпілого, про які вказує сторона захисту;

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що між потерпілим,- її чоловіком та обвинуваченим тривалий час існують неприязні стосунки. 08 серпня 2016 року близько 18 години свідок прийшла з роботи, зайшла в гараж до чоловіка, де побачила останнього з розбитою головою на чолі та потилиці. Від потерпілого свідок дізналась, що його незадовго побив обвинувачений, вдаривши молотком по голові та погрожував вбити. Згодом, коли приїхала карета швидкої допомоги, свідок поїхала до лікарні, супроводжуючи чоловіка;

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що являється сусідом по гаражах, що належать обвинуваченому та потерпілому. Близько 18 години 08 серпня 2016 року до нього в гараж забіг потерпілий ОСОБА_6 з ранами на лобі та потилиці голови, з яких сильно текла кров. Потерпілий розповів свідку проте, що на нього напав ОСОБА_13 та двічі вдарив потерпілого молотком у лоб та потилицю. Згодом свідок побачив сусіда ОСОБА_3 , який спішно йшов від гаражу додому. На тілі обвинуваченого свідок побачив сліди крові. Побачивши ОСОБА_14 почав кричати на нього, що він мало не вбив людину, на що той щось невиразно пробурмотів. Згодом ОСОБА_10 викликав швидку допомогу, якою ОСОБА_15 було доставлено в лікарню.

Із висновку експерта №639 від 20 жовтня 2016 року вбачається , що у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження в вигляді рубців, що розташовані на чолі зліва і ближче до межі зросту волосся, в потиличній ділянці волосяної частини голови та відкритої черепно - мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеня за даними неврологічного обстеження, що ускладнилися частими цефалгічними обморочними станами з розвинутою неврологічною симптоматикою та геноневротичними розладами. Всі вище тілесні ушкодження могли бути спричинені в час, що вказаний в їх даних документах в постанові та освідуваним, дією твердого тупого предмета з обмеженою ударною поверхнею, якою може бути і робоча поверхня молотка. По ступеню тяжкості вищевказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 09 серпня 2016 року, проведено огляду місця події, а саме гараж № НОМЕР_1 , навпроти будинку АДРЕСА_2 . Двір гаражу огороджений шифером та металевою сіткою висотою 1,8-2 м.. На подвір`ї маються вулики. Біля якої зі сторони гаражу потерпілого ОСОБА_6 знаходяться різноманітні речі з твердою обмеженою (тупою та гострою) травмуючою поверхнею (шматки металевих виробів, пластикові бочки, шматок бетонної труби та інше). Також, в ході огляду саме на на пластиковій бочці, на землі та шматку бетонної труби, на шматку металевого профілю, на металевій бочці, які знаходяться впритул до огорожі зі сторони гаражу ОСОБА_6 , виявлено сліди у вигляді крапель темно-бурого кольору.

Вказаними доказами стверджується той факт, що 08 серпня 2016 року близько 17 годин 40 хвилин, поблизу гаража № НОМЕР_1 , що навпроти будинку АДРЕСА_2 потерпілому ОСОБА_6 заподіяні легкі тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Аналізуючи зазначені докази, суд вважає, що показання потерпілого та свідків, дані викладені у висновку експерта та у протоколі огляду місця події, як самі по собі , так і в сукупності , прямо чи не прямо не підтверджують вчинення саме обвинуваченим вищевказаного злочину виходячи з наступного.

Судом не можуть враховуватись поза розумним сумнівом, як незаперечний доказ вини обвинуваченого ОСОБА_3 , показання потерпілого ОСОБА_6 під час судового розгляду, оскільки обидвоє, перебувають у тривалих неприязних стосунках, які виникли задовго до подій 08 серпня 2016 року.

Крім цього, показання потерпілого у суді протирічать даним встановленим відповідно до протоколу огляду місця події від 09 серпня 2016 року. Потерпілий ОСОБА_6 , частково змінивши показання стверджував, що нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень молотком мало місце «на відстані 3-5 метрів від місця де потерпілий перелазив паркан» та кров із голови потерпілого лилась у різні сторони подвір`я, в тому числі на тіло та речі обвинуваченого. Разом з тим, відповідно протоколу огляду місця події від 09 серпня 2016 року сліди у вигляді крапель темно-бурого кольору виявлено на пластиковій бочці, на землі та шматку бетонної труби, на шматку металевого профілю, на металевій бочці, що були розташовані впритул до огорожі зі сторони гаражу потерпілого.

Суд критично ставиться до показань свідків сторони обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яким про обставини події стало відомо виключно із пояснень потерпілого ОСОБА_6 , свідки не були очевидцями події. Відповідно зазначені покази свідків не можуть враховуватись як незаперечні докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 .

Аналогічно суд критично оцінює показання свідків сторони захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , яким про фактичні обставини справи стало також відомо з чужих слів, зокрема зі слів обвинуваченого ОСОБА_3 . Зокрема те, що потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження перелізаючи через паркан.

Суд також критично оцінює представлені стороною обвинувачення протокол огляду місця події від 09 серпня 2016 року, під час якого було добровільно видано обвинуваченим ОСОБА_18 та вилучено спортивні штани, зрізи нігтів, та протокол огляду предметів від 07 вересня 2016 року, відповідно якого оглянуто одяг та взуття з плямами бурого кольору потерпілого ОСОБА_6 оскільки у порушення вимог ст.237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. Відповідно вилучені предмети не являються доказом винуватості ОСОБА_3 у вчинення інкримінованого йому злочину, оскільки не являється в даному конкретному випадку прямим доказом. Крім цього, стороною обвинувачення не доведено наявність на вилучених предметах наявності слідів крові, що належать потерпілому, а також зазначені предмети, як вбачається із Реєстру матеріалів досудового розслідування, не визнано речовими доказами.

Як зазначалось вище, в якості доказу стороною обвинувачення надано висновок експерта №639 від 20 жовтня 2016 року, складений судово-медичним експертом ОСОБА_19 . Однак, для вирішення питання, яка була форма цієї поверхні молотка та вирішення питання «Чи могли виникнути дані ушкодження внаслідок падіння з паркану висотою 2-2,5 м.», необхідно представити у розпорядження експерта молоток, яким були заподіяні тілесні ушкодження, а також провести слідчий експеримент з участю судового-медичного експерта.

На виконання вимоги експерта досудовим розслідування було проведено слідчий експеримент, що відображено у протоколі даної слідчої дії від 17 січня 2017 року. У зазначеному протоколі відтворено лише показання потерпілого ОСОБА_6 , зокрема саме потерпілий показує у який спосіб був нанесений йому удари молотком обвинуваченим. Разом з тим, жодним чином у протоколі слідчого експерименту не відтворено та не досліджено можливість виникнення ушкоджень потерпілого внаслідок падіння з паркану. Не було представлено у розпорядження експерта молоток, яким були заподіяні тілесні ушкодження. Більш того, зазначений молоток, як вбачається із Реєстру матеріалів досудового розслідування, взагалі відсутній.

Крім цього, судово-медичний експерт ОСОБА_20 в ході даної слідчої дії залучений не в якості експерта, а в якості спеціаліста.

На думку суду, зазначені учасники кримінального провадження наділені різними правами та обов`язками. Зокрема, відповідно вимог ч.ч.1, 2 ст.71 КПК України спеціалістом у кримінальному проваджений є особа, яка володіє спеціальними знаннями і навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і павичок. Спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду. Експерт, відповідно ч.1 ст.69 КПК України, є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань. Крім цього, відповідно ст.70 КПК України, за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом. Проте, в ході даної слідчої дії ОСОБА_20 про кримінальну відповідальність органом досудового розслідування не попереджався.

Разом з тим, будучи допитаним в якості експерта в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_20 показав, що отримання наявних на час освідування у потерпілого ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не виключається і внаслідок падіння з висоти паркану та ударі об виступаючі тверді предмети.

Суд приймає до уваги позицію сторони захисту, яка вважає, що вказаний протокол слідчого експерименту від 17 січня 2017 року, є недопустимим доказом, не відповідають вимогам ст.ст.86, 240 КПК України.

Відповідно вимог ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні є висновки експертів. Під висновком експерта законодавець розуміє докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи (ч. 1 ст. 101 КПК). Для висновку експерта як виду доказів істотним є те, що він: а) є результатом дослідження; б) виходить від особи, яка володіє певними спеціальними знаннями, без використання яких є неможливим таке дослідження; в) складається з додержанням встановленого процесуального порядку; г) спирається на зібрані у справі докази.

Особливість оцінки висновку експерта полягає в тому, що він для слідчого, прокурора, слідчого судді, суду не є обов`язковим, але незгода з ним повинна бути мотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку (ч. 10 ст. 101 КПК України).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 17 січня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , згідно якого слідчий експеримент проводиться як зазначено у протоколі м.Борислав, вул.Дрогобицька,8б, хоча подія мала місце відповідно до обвинувального акту «поблизу гаража № НОМЕР_1 , що навпроти будинку АДРЕСА_2 », де потерпілий ОСОБА_6 відтворює обставини нанесення йому тілесних пошкоджень. При цьому, зазначений слідчий експеримент повинен бути проведений з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань за участі судово-медичного експерта.

Суд звертає увагу на відсутність будь-яких відомостей про належне повідомлення обвинуваченого про час та місце проведення даного слідчого експерименту, що є порушенням права учасника кримінального провадження. Суд не приймає до уваги твердження сторони обвинувачення про небажання прийняти участь обвинуваченого у слідчому експерименті, оскільки останній заявою від 10 грудня 2016 року надавав дозвіл на проведення слідчого експерименту на території його гаражу.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.240 КПК України слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

При цьому, орган досудового розслідування в порушення зазначених вимог кримінально-процесуального законодавства України, та вимогам судово-медичного експерта ОСОБА_20 не провів слідчий експеримент з участю судово-медичного експерта, та відповідно, не було вирішено питання про те, чи могли наявні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження виникнути внаслідок падіння з паркану висотою 2-2,5 м, що є фактичною обставиною і підлягає доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Відповідно даний протокол слідчого експерименту, суд визнає таким, що здобутий з порушенням вимог ст. 240 КПК України, оскільки в ньому не відтворені обстановка, обставини та дії, з метою перевірки яких він проводився, тому у відповідності до положень ст. 86 КПК України суд визнає такий доказ недопустимим.

Відповідно до ч.2 ст. 86 КПК України, суд не може посилатись на недопустимий доказ при ухваленні судового рішення.

У відповідності зі ст. 87 КПК України, докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, - є недопустимими. Підставою для визнання доказів недопустимим є порушення права учасників кримінального провадження.

Суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження органів державного обвинувачення про те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.125 КК України, і що всі сумніви мають тлумачитися на користь таких осіб.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв в практиці Європейського суду з прав людини.

Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо цього відображена у п. 43 Рішення від 14 лютого 2008 р. у справі Кобець проти України. Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумцій факту.

Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11 липня 2013року у справі «Вєренцов проти України»).

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Згідно п.49 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Луценко проти України» у разі виникнення сумнівів стосовно достовірності певного джерела доказів відповідно зростає необхідність підтвердження його доказами з інших джерел. Однак таких доказів суду у даній справі не надано.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не доведена.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань потерпілого та свідків сторони обвинувачення, кожен з яких не надав об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показів про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, надано не було, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення не доведене під час судового розгляду, а тому його необхідно виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт відсутнє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373,374,376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ластівка Турківського району Львівської області невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: суддя ОСОБА_1