У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Воїнка Красноперекопського району, Автономної республіки Крим, українки, громадянки України, із початковою освітою, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима,

- підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, в кримінальному провадженні зареєстрованому в ЄРДР за № 40005142 від 29.11.2018 р.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5
підозрювана ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді в задоволенні клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовлено.
Застосовано до ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю цілодобово на строк 60 днів.
Роз`яснено ОСОБА_7 що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, застосувати електронний засіб контролю.
Покладено на підозрювану ОСОБА_7 додаткові обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України та зобов`язано її носити електронний засіб контролю цілодобово, прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
Визначено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 до 25 лютого 2019 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.12.2018 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, та такою що підлягає скасуванню.
Вказує, що слідчим суддею під час розгляду клопотання не враховано дані які характеризують особу підозрюваної, а саме те що вона не має жодного підтвердженого джерела доходу, заходів до працевлаштування не вживає. Відповідно до характеристики за місцем проживання, характеризується негативно, як особа, схильна до скоєння кримінальних правопорушень. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2018 року ОСОБА_7 засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.125 КК України, до штрафу в розмірі 850 грн., та штраф за винесеним відносно неї вироком не сплачено.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 зареєстрована за адресою с. Воїнка Красноперекопського району, тимчасово окупованої АР Крим, не має підтвердженого постійного місця проживання в м. Миколаєві, не має міцних соціальних зв`язків, а також враховуючи той факт, що усвідомлюючи міру покарання, що її загрожує у разі визнання винною, за вчинений злочин, з метою уникнення покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що унеможливлюватиме виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 28.12.2018 р., близько 22:50 год. знаходячись біля буд. № 2-А по вул. Авангардна в м. Миколаєві, діючи повторно, з корисливих мотивів, за раніше виниклим умислом, маючи на меті заволодіння чужим майном, застосувавши до потерпілої ОСОБА_9 фізичне насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме поваливши її на землю, шляхом ривка, відкрито заволоділа майном ОСОБА_9 у вигляді двох золотих сережок, вартістю 1900 грн., чим заподіяла матеріальні збитки потерпілій на вказану суму.

29.12.2018 р. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України о 01 год. 10 хв. Час фактичного затримання 23 год. 40 хв. 28.12.2018р.

29.12.2018р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Слідчим, за погодженням з прокурором, подано до суду клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання спробам з боку підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя оцінивши в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я, відсутність стабільного джерела доходу, у зв`язку із наявністю малолітніх утриманців, місця проживання та повноцінної сім`ї, позитивних характеристик за місцем проживання, вважав, що до ОСОБА_7 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, який буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку що запобігти їм в змозі цей вид запобіжного заходу.

Разом з тим, як вбачається з клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчим не наведено виключних обставин і не надано доказів, які б давали підстави для тримання підозрюваної під вартою. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

Згідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Надані суду матеріали кримінального провадження на даний час містять відомості, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважать, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вимог закону та обґрунтовано зазначив, що існує певна ймовірність ризику переховування підозрюваної з огляду на те покарання, що її загрожує. Разом з тим, з урахуванням того, що підозрювана має на утриманні малолітніх дітей, має постійне місце мешкання та повноцінну родину, позитивно характеризується, такий ризик є незначним.

Так, відповідно до матеріалів наданих стороною захисту суду першої інстанції, підозрювана ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , де проживає з родиною, має на утриманні малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, тобто вона має міцні родинні та соціальні зв`язки, що дає підстави суду вважати, що вказані обставини забезпечать її належну процесуальну поведінку та зможуть запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Таким чином, слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу обґрунтовано прийшов до висновку про достатність такого запобіжного заходу як домашній арешт для досягнення мети запобіжного заходу.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.
Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2018 року, якою в задоволені клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю на строк 60 днів залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді