Дата документу 06.11.2018 Справа № 323/2163/17
запорізький Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/616/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/2163/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Таврійське Оріхівського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинуваченого звільнено від відбування призначеного основного і додаткового покарання.

Вирішено питання про цивільний позов та процесуальні витрати.

Згідно вироку, 17 лютого 2016 року приблизно о 17 годині 40 хвилин водій автомобіля марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 рухався по проїжджій частині вул. Запорізька в с. Таврійське Оріхівського району Запорізької області, що є складовою автодороги «Запоріжжя-Маріуполь», зі сторони м.Оріхів у напрямку міста Запоріжжя, із швидкістю близько 70 км/год., з ввімкненим світлом фар.

В цей же час, в попутному йому напрямку рухались ОСОБА_12 та ОСОБА_9 на велосипедах марки «Україна», що не були обладнані світловідбивачами чи ліхтарями, що є порушенням вимог п.6.2 та п.19.1б Правил дорожнього руху України, однак в свою чергу зазначені порушення не знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією.

Під час руху водій автомобіля марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 здійснив обгін велосипедиста ОСОБА_12 , після чого не переконавшись у безпеці та відсутності перешкод, здійснив перестроювання в праву частину автодороги, в результаті чого створив небезпеку для руху велосипедистів та в подальшому здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди та пп.12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, що не знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 відбулося зіткнення правої частини автомобілю ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з лівою боковою частиною велосипеду «Україна» під керуванням ОСОБА_9 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої травми животу з розривом селезінки, закриті переломи 9-го, 10-го, 11-го ребер з правої сторони по паравертебральній лінії з пошкодженням тканини лівої легені зі зниженням її повітряності, зі зміщенням середостіння в право, закритий перелом тіла лівої лопатки з обривом частини тіла 5 грудного хребцю без зміщення кісткових фрагментів, відкритий осколковий перелом лівої малоберцевої кістки у верхній її треті зі зміщенням кісткових фрагментів, з вивихом головки малоберцової кістки вгору, обширна рвана рана від верхньої треті голені до нижньої треті лівого стегна з пошкодженням капсули суглобу, великої колатеральної та передньої хрестоподібної зв`язок, лотерального меніску лівого колінного суглобу з поступовим розвитком травматичної нейропатії лівого малоберцового нерву, струс головного мозку, синець в області лівого ока, садна в області чола та переносиці, синець в області лівого плеча, які згідно висновку експерта № 2929д від 27.07.2016 року у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпечності для життя в момент спричинення.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього, обов`язків, передбачених ст.76 КК: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що потерпіла та свідки в судовому засіданні пояснили, що обвинувачений під час перебування на місці ДТП мав ознаки алкогольного сп`яніння. Крім того, під час проведення огляду на стан сп`яніння було встановлено, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Між тим суд безпідставно не взяв до уваги висновок щодо результатів медичного огляду обвинуваченого. При цьому суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до вимог ПДР зобов`язаний був залишатися на місці пригоди. Проте обвинувачений покинув місце ДТП до приїзду співробітників поліції, що свідчить про його намір ухилитися від проведення медичного огляду на стан сп`яніння. Відтак суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Крім того, прокурор просить під час апеляційного розгляду допитати потерпілу ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та дослідити висновок щодо результатів медичного огляду обвинуваченого і витяг з журналу реєстрації медичних оглядів.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги; потерпілу і її представника, які не підтримали апеляційну скаргу прокурора, лише наполягали на відшкодуванні обвинуваченим шкоди в повному обсязі; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду в частині застосування закону України «Про амністію у 2016 році»; представника цивільного відповідача, який прохав ухвалити рішення на розсуд суду; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В клопотанні прокурор вказує, що судом не враховані покази потерпілої і свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , при цьому не вказує ,що потерпілі і свідки були допитані не повно або з порушеннями. Колегією суддів встановлено, що потерпіла і вказані у клопотанні прокурора свідки були допитані судом, їх показам була дана відповідна оцінка, з якою апелянт лише не погоджується. Однак вказана обставина не є підставою для повторного допиту потерпілої і свідків, тому клопотання прокурора замовленню не підлягає.

Прокурором за виключення обставин щодо перебування обвинуваченого під час подій у стані алкогольного сп`яніння, фактичні обставини, вид і розмір призначеного покарання та рішення щодо звільнення обвинуваченого від його відбування не оскаржуться.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вказані вимоги дотримані.

Доводи прокурора в апеляційній на предмет того, що судом зроблені помилкові висновки щодо не перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно з положеннями статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічні за змістом зади передбаченні ст.17 КПК України.

Дана презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження, що в Україні визнана відправною точкою правосуддя. Окрім того, це положення закріплено в пункті 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

З пояснень обвинуваченого випливало, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння під час пригоди. Алкогольний напій він вживав після ДТП. Вказані покази ОСОБА_7 матеріалами провадження не спростовуються.

Свідок ОСОБА_15 показала, що ознак сп`яніння у ОСОБА_7 вона не бачила.

З показів потерпілої ОСОБА_9 і свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , випливало, що ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак показам потерпілої і вищевказаних свідків судом була дана критична оцінка з огляду на те, що вони не є спеціалістами з цього питання (встановлення стану сп`яніння).

Той факт, що ОСОБА_7 покинув місце ДТП до приїду працівників поліції безсумнівно не свідчить про те, що він перебував у стані сп`яніння. Доводи прокурора на протилежне - є припущенням. До того ж з матеріалів провадження випливало, що ОСОБА_7 покинув місце пригоди не одразу, а лише після того, як на місце прибула швидка медична допомога. Ця обставина на переконання колегії суддів опосередковано вказує на те, що прямого умислу на ухилення проходження огляду на стан сп`яніння у обвинуваченого на той момент не було.

З огляду на необґрунтованість доводів прокурора про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними доводи останнього про неправильне застосування щодо обвинуваченого положень закону України «Про амністію у 2016 році».

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів також не встановила.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3