Номер провадження: 11-сс/785/1949/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000791, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Октюбинськ Республіки Казахстан, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0000791, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що слідчим та прокурором не доведені наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 , ризиків, зазначених у клопотанні, та неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 17.11.2018 року, о 18.00 годині, керуючи автомобілем «Fiat Doblo», д/н НОМЕР_1 , по Маяцькій дорозі (14 км. Автодороги Одеса-Рені) у смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області, по сухому дорожньому покриттю в темний час доби, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу по вул. Маяцька дорога біля буд.№4-А,уважним не був, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість руху, не надав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_12 , яка перетинала проїжджу частину по даному пішохідному переходу, внаслідок чого здійснив наїзд на неї передньою лівою кутовою частиною керованого ним автомобіля, від удару потерпілу відкинуло на смугу зустрічного руху, по якій рухався автомобіль «Volvo XC60» під керуванням ОСОБА_13 , який, перебуваючи у аварійному стані, допустила зіткнення з тілом пішохода ОСОБА_12 .
Внаслідок наїзду на пішохода ОСОБА_14 їй були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона загинула на місці пригоди.
18.11.2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити; думку прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Положеннями частини першої ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

У п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Позиція Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України" свідчить про те, що п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

ЄСПЛ у рішенні від 22.05.2018 року у справі «Гафа проти Мальти» зазначив, що гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні (див. «Мангурас проти Іспанії» [ВП], №. 12050/04, § 78, ЄСПЛ 2010 року). Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (див. «Неймайстер проти Австрії», 27 червня 1968 року, § 14, серія А 8 ).

Крім того, розмір застави має бути належним чином обґрунтовано у рішенні, яке встановлює заставу («Георгієва проти Болгарії», §§ 15, 30 та 31), також має бути враховано матеріальне становище обвинуваченого (підсудного) («Христова проти Болгарії», § 111) та його платоспроможність («Тошев проти Болгарії», §§69-73). За певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину («Мангурас проти Іспанії», §§ 81 та 92).

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 .
Наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом огляду місця ДТП від 17.11.2018 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 18.11.2018 року.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_6 спростовується поясненнями ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як беззаперечні та потребують додаткової перевірки в ході досудового розслідування, оскільки пояснення вказаних осіб надані захиснику в порядку опитування, ці особи не були повідомлені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, тому у достовірності цих пояснень виникають обґрунтовані сумніви.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків.
ОСОБА_6 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 є громадянином України, одружений, пенсіонер, зареєстрований та фактично проживає в Одеській області, тобто має міцні соціальні зв`язки у місці проживання.

Разом з цим, підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Також підозрюваний ОСОБА_6 може здійснити спроби незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, незаконно схиляти їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальному відповідальності.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Встановлені апеляційним судом порушення, допущені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, які є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не врахував усі обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, та дійшов передчасного висновку про необхідність не визначати підозрюваному розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною четвертою статті 183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Разом з цим, апеляційний суд вважає, що право слідчого судді не визначати розмір застави кореспондується з його обов`язком повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати обставини, які є підставою для застосування запобіжного заходу, в тому числі дані про особу підозрюваного, обставини вчинення інкримінованого йому злочину, та застосувати такий запобіжний захід, який одночасно із забезпеченням досягнення мети кримінального провадження міг би у допустимій мірі пом`якшити обмеження права на свободу особи, до якої цей запобіжний захід застосовується.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення з необережності, він позитивно характеризується за місцем проживання.

Визначаючи підозрюваному ОСОБА_6 розмір застави, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості та обставини інкримінованого йому злочину, який є необережним, позитивні характеристики підозрюваного, а також його стан здоров`я, у зв`язку з чим доходить висновку про те, що максимальний розмір застави в межах встановленого ч.5 ст.182 КПК України граничного розміру для особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, в разі її внесення, буде здатна в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Визначаючи саме такий розмір застави, апеляційний суд враховує, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки - родину, яка, за твердженнями сторони захисту, а також потерпілого, готова відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду та надати матеріальну допомогу потерпілому, тому такий розмір застави не буде завідомо непомірним для підозрюваного. Жодних доводів про протилежне в апеляційній скарзі не зазначено та учасниками судового розгляду в судовому засіданні не надано.

Також апеляційним судом було встановлено, що слідчий суддя допустив помилку в імені підозрюваного, а саме в ухвалі помилково зазначено ім`я підозрюваного ОСОБА_6 , замість встановленого органом досудового розслідування та зазначеного у клопотанні слідчого вірного імені підозрюваного ОСОБА_6 , що підтверджується копією посвідчення водія підозрюваного (а.с.24).

У зв`язку з викладеним апеляційний суд вважає за необхідне вказати в ухвалі вірні анкетні дані підозрюваного.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 хворіє на цукровий діабет, в умовах тримання під вартою в ОУВП №21 стан здоров`я підозрюваного значно погіршився, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу керівництва ДУ «ОУВП №21» МЮУ на необхідність надання підозрюваному кваліфікованої медичної допомоги в межах установи.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі, встановленому ч.5 ст.182 КПК України.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000791, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000791, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2018 року за ч.2 ст.286 КК України, - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000791, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2018 року за ч.2 ст.286 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.01.2019 року.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою рахувати з 17.11.2018 року, тобто з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 .

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 140 960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу на Депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Апеляційний суд Одеської області; Код , р/р 5572 МФО 820172, Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, призначення платежу: згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 30.11.2018 року; заставна сума за ОСОБА_6 (судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме::

- прибувати до слідчого з установленою періодичністю;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування з особами, визначеними слідчим.

Роз`яснити підозрюваному наслідки не виконання указаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Довести до відома керівництва ДУ «ОУВП №21» МЮУ щодо необхідності надання підозрюваному ОСОБА_6 належної медичної допомоги в умовах ОУВП.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4