ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5954/17 Номер провадження 11-кп/814/320/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №00002218 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 5.09.2018,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
19.04.2006 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 1.12.2008 року умовно- достроково з невідбутим строком на 1 рік 3 місяці 11 днів;
17.04.2009 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку 2 роки;
26.04.2010 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
29.06.2017 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. З ст. 185, ст. 395 КК України на 3 роки позбавлення волі;
12.10.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.190, ч.1,4 ст.70 КК України на 7 років 2 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
11.04.2018 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.І, 4 ст.70 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покрання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим, призначеного 11.04.2018 Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України 838-VIII від 26.11.2018) зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення із 1.06.2017 до дня набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 17.05.2017 з 16 год. до 17 год., перебуваючи в магазині «Касіо», що за адресою: вул. Остапа Вишні, 2 у м. Полтава, умисно, повторно, з корисливих спонукань, відкрито викрав годинники: «Festin F16664/4» вартістю 7159 грн. та «Оrient» (FDB0C003DO) вартістю 5598 грн, чим причинив потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 12 757 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи обставини справи та правильність кваліфікації його, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду змінити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом не в повній мірі враховано: обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що під час досудового розслідування і судового провадження вину у вчиненому визнавав в повному обсязі, щиро розкаявся, допомагав слідству у розкритті злочину, речі, які були викрадені ним ОСОБА_8 повернуті, злочин вчинив внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та незадовільний стан здоров`я,його позитивну характеристику з місця проживання і роботи.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_10 , посилаючись на те, що обвинувачений викрадених речей не повернув, моральну та матеріальну шкоду ОСОБА_8 не відшкодував, тому просить вирок Октябрського районного суду м. Полтава щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини вчинення злочину ніким з учасників судового провадження не оспорювалися через це суд визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за обставин встановлених судом кваліфіковано правильно за ч. 2 ст. 186 КК України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно і обвинуваченим не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги про призначення обвинуваченому надто суворого покарання, то, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен зясувати його вік, стан здоровя, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сімї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліках в наркологічному та психіатричному диспансері не перебуває, характеризується посередньо, офіційно не одружений, не працюючий, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Щодо доводів в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , про повернення ним речей потерпілій та відшкодування їй моральної та матеріальної шкоди, то такі доводи є неспроможними, оскільки письмові докази цього відсутні в матеріалах провадження, а також спростовано показаннями самої потерпілої в апеляційному суді під час розгляду, яка підтвердила, що ОСОБА_8 не повернув викрадені речі, не відшкодував матеріальну та моральну шкоду.

Твердження ОСОБА_8 , що він характеризується позитивно з місця реєстрації, проживання та місця роботи та має незадовільний стан здоров`я є необгрутованими, так як в матеріалах провадження позитивні характеристики щодо ОСОБА_8 та медичні довідки, щодо незадовільного стану здоров`я відсутні.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , про те, що він вчинив злочин у зв`язку зі збігом тяжких сімейних обставин, апеляційний суд зазначає наступне, що вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин (п. 5 ч. 1 ст. 66 ККУкраїни) пом`якшує покарання має місце тоді, коли злочин вчиняється під впливом особистих (хвороба, втрата роботи), сімейних (розірвання шлюбу, загибель близьких) чи інших (складні житлові умови, втрата важливих документів) обставин, які об`єктивно несприятливо склалися для винного. Зазначені чинники можуть бути визнані судом обставинами, що пом`якшують покарання, лише за умови, якщо вони: а) виникли об`єктивно, а не з вини самої особи, яка вчинила злочин (систематичне пияцтво винного, ухилення від суспільне корисної праці тощо); б) були справді (об`єктивно) тяжкими, а не тільки на думку самого винного; в) обумовили вчинення злочину винним. Отже, суд повинен встановити наявність зв`язку між зазначеними обставинами і вчиненим особою злочином, характер якого свідчить, що об`єктивно сформовані тяжкі обставини з боку винного значною мірою й обумовили вчинення ним злочину. Відсутність такого зв`язку виключає можливість визнання зазначених обставин пом`якшуючими.

Об`єктивні докази того, що ОСОБА_8 вчинив злочин у зв`язку зі збігом тяжких сімейних обставин відсутні і під час апеляційного перегляду не надані.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Так, призначене судом ОСОБА_8 покарання,яке є мінімальним відповідно санкції ч. 2 ст. 186 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 70 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченогоі обставини, які пом`якшують покарання, у тому числі і ті, які просить врахувати апелянт, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Із вказаним висновком суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційному розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 5.09.2018 щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4