Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/156/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький матеріали кримінального провадження № 0003432 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.09.2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровограда, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, маючого загальну середню освіту, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
10.12.2015 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком на 3 роки,
визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2015 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 429 грн. 00 коп. за проведення експертиз.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Цим же вироком суду засуджено ОСОБА_7 , вирок щодо якого не оскаржений.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині застосування ст. 71 КК України, виконувати вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2015 року самостійно.

Короткий зміст суті справи:
14.04.2018 року в нічний час доби, близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 проходили повз будівлю ресторану «Шенген», який розташований за адресою АДРЕСА_2 , де побачили на узбіччі вищезазначеного ресторану металеву кришку люку. У цей час у них виник спільний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи злочинним шляхом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій підійшли до металевої кришки люку та впевнившись в тому, що їх злочинні дії не будуть ніким помічені, разом діючи за попередньою змовою, умисно та цілеспрямовано за допомогою рук демонтували металеву кришку люку вартість якої, згідно висновку експерта №399 від 17.05.2018 року, становить 683 грн. 33 коп.
Після чого, разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли. Викраденим майном розпорядились на власний розсуд чим спричинили ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріального збитку на загальну суму 683 грн. 33 коп.
Заслухавши доповідача, прокурора у кримінальному провадженні, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України докази не досліджувались.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 як і на правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Вказані вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції дотримані.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії середньої тяжкості, злочин умисний та закінчений, особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив злочин під час іспитового строку, обставини, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та повне визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі врахованих обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства, та визначив покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, за сукупністю вироків із застосуванням ст. 71 КК України.
За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, при цьому врахував тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого при призначенні покарання, про що належним чином вмотивував у вироку і з чим погоджується колегія суддів.
Що стосується доводів обвинуваченого в апеляційній скаргі про неправильне застосування судом першої інстанції остаточного покарання, колегія судді вважає безпідставним.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_6 визнаний винним за ч.2, 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки.
В період іспитового строку ОСОБА_6 вчинив новий злочин, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України.
За умовами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Виходячи із вищезазначеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Призначене судом першої інстанції покарання, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Враховуючи викладене, підстав для зміни законного та обґрунтованого вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.09.2018 року колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.09.2018 року стосовно ОСОБА_6 без зміни

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2