Справа № 463/4324/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/100/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 07 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого в ТзОВ «Оберіг» у м. Львові на посаді водія-експедитора, одруженого, на утриманні малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , несудженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та обрано покарання у виді штрафу в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 5950грн. ) без позбавлення права керування транспортними засобами.

Позов прокурора в інтересах Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (р/р 0292 в УДКСУ у Львівській області, МФО825014 ЗКПО 01996639) 2036,05 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 .

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 10000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 28 листопада 2015 приблизно о 14 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Б. Хмельницького у напрямку до вул. Липинського, біля буд. № 203 в місті Львові, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови КМУ № 136 від 06.03.2013 року, а саме: Р.1.п.1.5, п.1.10 ( в частині значення терміну небезпека для руху), Р.2 п.2.3 п.п.б і д та Р.12 п.12.3 ПДР України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, виявивши як в цей час переходив проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу пішохід ОСОБА_11 , не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода. В результаті цього пішохід ОСОБА_11 , згідно висновку експерта № 414/2015 судово-медичної експертизи від 22.06.2015 р., отримав: закритий перелом зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки, перелом крила правої клубової кістки тазу, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу функції лівої ноги.

На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій вважає, що такий не відповідає принципам законності та обгрунтованості, а викладені обставини не відображають фактичних подій, які мали місце. Зазначає, що судом надано перевагу одним доказам над іншими, чим фактично взято до уваги лише сторону обвинувачення та не спростовано доказів на які покликалися сторона захисту. Суд не визнав недопустимими докази які вочевидь не можуть бути покладені в основу обвинувачення, чим порушено вимоги матеріального та процесуального закону.
Просить оскаржуваний вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження.
При цьому обвинувачений ОСОБА_7 подав зміни до апеляції та заяву про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», в якій просить звільнити його від призначеного судом покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_12 про залишення вироку суду без змін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга із відповідними змінами підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину. Висновок суду про доведеність його вини ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

При цьому, на думку колегії суддів, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєнні даного злочину повністю і об`єктивно доводиться зібраними на досудовому слідстві і дослідженими судом доказами, а саме: рапортом оперативного чергового Шевченківського РВ ГУ МВС у м.Львові від 28.11.2015 року; протоколом огляду місця дорожньотранспортної пригоди від 28 листопада 2015 року з додатками; висновком судовомедичної експертизи № 414/2015 від 14-17 грудня 2015року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлено: закритий перелом зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки, перелом крила правої клубової кістки тазу, рана правої лобноскроневої ділянки голови, синці передньовнутрішньої поверхні середньоверхньої частини правої гомілки, задньої поверхні правого плеча, які утворились від контакту з тупими предметами, могли бути спричинені 28 листопада 2015 під час ДТП автонаїзді автомобіля, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я; висновком комісійної судовомедичної експертизи № 167/2016 від 05 липня 2016 р; поясненнями судовомедичного експерта ЛОБСМЕ ОСОБА_13 , лікарякардіолога ЛШМД ОСОБА_14 , лікаря судинного хірурга ОСОБА_15 даними в судовому засіданні; поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , згідно яких її батько ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав з другою дружиною, вона жила окремо від батька, допомоги на утримання не надавала. Батько самостійно ходив в магазин, поліклініку, користувався окулярами для читання, близько року до ДТП користувався слуховим апаратом. Він мав проблеми зі здоров`ям, лікувався стаціонарно через захворювання серця, кровоносних судин. Хвороби не давали йому можливості швидко ходити, чи на далекі відстані. Після ДТП батько 2 місяці лежав у гіпсі, у нього загострилися всі хвороби. Вона та брат змушені були постійно бути біля батька. На 1,5 року вона була вибита зі звичного способу життя. Допомоги від ОСОБА_7 на лікування батька не отримувала; показаннями свідка ОСОБА_16 , яка з чоловіком їхала автомобілем вулицею Б. Хмельницького в напрямку Високого Замку. Вона бачила що назустріч рухався мікроавтобус. З лівої від неї сторони дороги в кишені для заїзду громадського транспорту стояв дідусь з паличкою, який махнув рукою до водія маршрутки на протилежній частині вулиці. Він різко почав переходити дорогу до цієї маршрутки, відбулося зіткнення з автомобілем. Мікроавтобус одразу зупинився, дідусь від удару впав. Скільки кроків дідусь пройшов до зіткнення сказати не може, темп його руху був середній, кроки невеликі. Гальмівного шляху на дорозі не було, йшов дощ; поясненнями свідка ОСОБА_17 , сусідки потерпілого ОСОБА_11 про те, до ДТП ОСОБА_11 самостійно міг рухатись лише повільно, пересувався без допомоги палички чи інших сторонніх предметів; слідчим експериментом з потерпілим ОСОБА_11 , який було проведено 08 лютого 2016 року, в ході якого він вказав, що перед ДТП перебував на правому тротуарі вул. Хмельницького в місці зупинки громадського транспорту і мав намір перейти проїзну частину дороги на зворотній бік. Перед тим як перейти дорогу він подивився ліворуч та праворуч від себе, переконався, що відсутні транспортні засоби, а тому йому можна безпечно перейти дорогу, і в спокійному темпі руху почав переходити. Перейшов заїзну кишеню громадського транспорту та смугу руху по напряму в бік кільця вул. Хмельницького Липинського, знаходячись приблизно на осьовій лінії посередині дороги відчув удар в ліву частину тіла, після чого впав і втратив свідомість. Вимірами із потерпілим та статистом встановлено, що пішохід від місця початку руху до місця наїзду подолав відстань 6,6 м за час 4.0 с, 4, 87 с та 4, 54 с, місце наїзду знаходиться на відстані 1, 4 м від лінії розмітки 1.5. Пішохід під час слідчого експерименту наголосив, що автомобілі, які рухались зліва були далеко, а тому автомобіля, який його збив він не бачив, крім того, ОСОБА_11 повідомив, що переходив дорогу у цьому місці тому, що найближчий пішохідний перехід знаходиться на відстані приблизно 500 м, а він є інвалідом, тому йому важко пересуватись; даними слідчого експерименту від 08 лютого 2016 року, який проводився із ОСОБА_7 у статусі свідка, у присутності захисника, ОСОБА_7 28 листопада 2015 року приблизно об 14 год. 40 хв. рухався автомобілем марки «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Хмельницького в місті Львові в напрямку до кільця вулиць Хмельницького Липинського. Він керував автомобілем ближче до середини дороги (відстань приблизно 0,2 м. від лінії розмітки), швидкість руху складала 40- 50 км/год. При наближенні до зупинки громадського транспорту помітив, як у проїзній кишені перебуває чоловік похилого віку і який за певний період часу розпочав біг справа наліво впоперек дороги на його смугу руху до припаркованого автобуса. Він застосував гальмування і одразу на початку гальмування відбувся наїзд. Вимірами при проведенні слідчого експерименту встановлено, що пішохід пройшов перпендикулярно напряму руху транспорту від заїзної кишені і до місця наїзду 5. 3 м, місце наїзду знаходиться на смузі руху автомобіля на віддалі 0, 7 м від лінії розмітки. З допомогою пішохода статиста встановлено, що експериментальну ділянку дороги пішохід подолав за час 3,0с, 2,92с та 3,07с. ; даними проведення слідчого експерименту 28 березня 2016 року з підозрюваним ОСОБА_7 , за участі захисника, ОСОБА_7 , який вказав, що місце наїзду на пішохода знаходиться на віддалі 1, 7 м від лінії дорожньої розмітки, а тому віддаль яку подолав пішохід до наїзду на нього складає 4, 3 м. Інші дані, отримані в ході експерименту 08.02.2016 він підтримує повністю.

Крім того, судом вірно взято до уваги протоколи слідчих експериментів, проведеними зі свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_18 ; дані судової автотехнічної експертизи № 1/1300 від 16.12.2015р., згідно якої на момент огляду автомобіля «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 будь яких несправностей гальмівної системи та системи рульового управління виявлено не було; висновок № 1/1299 від 16 грудня 2015 року судової транспортно трасологічної експертизи наїзд на пішохода ОСОБА_11 відбувся передньою правою частиною автомобіля; висновком судової транспортнотрасологічної експертизи №1/311 від 04 квітня 2016 року, згідно якого місце наїзду на пішохода знаходиться на правій (якщо рухатись до вул. Липинського) смузі руху проїзної частини дороги вул. Хмельницького, 203 в м. Львів перед місцем фіксації передньої частини автомобіля в кінцевому положенні. Уточнити розташування місця наїзду не удається можливим через брак додаткової уточнюючої інформації; висновок судової автотехнічної експертизи № 760 від 17 лютого 2016 року, проведеної експертом Львівського НДІСЕ ОСОБА_19 за наслідками слідчих експериментів із учасниками ДТП на початку лютого 2016 року, згідно якого водій автомобіля повинен був вести автомобіль із швидкістю не більше 60 км/год., а з моменту виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу; водій автомобіля мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування для кожного з двох заданих слідством варіантів розвитку ДТП; дорожня ситуація, при якій пішохід з моменту початку руху у смугу руху автомобіля до моменту наїзду подолав відстань 5, 3 м, рухаючись зі швидкістю 1, 7 м/с, а автомобіль в цей час перебував на віддалі 17,5м до місця наїзду і його швидкість становила 4050км/год (дані отримані із слідчого експерименту проведеного із водієм) неспроможна з технічної точки зору, оскільки за таких обставин траєкторії руху учасників ДТП не перетнулися б, крім того, щоби відбулось зіткнення швидкість пішохода аби подолати 5,3 м мала б становити 4,23,4м/с (при швидкості автомобіля 4050 км/год.), що, як зазначає експерт з посиланням на використану літературу при обґрунтуванні висновку експертизи, перевищує максимальну швидкість руху пішоходів похилого віку; дії водія автомобіля, який своєчасно з моменту виникнення небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР; причиною даної ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що пішохід ОСОБА_11 вийшов на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки, а водій автомобіля своєчасно з моменту виникнення небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу ( для двох заданих експерту слідством варіантів розвитку ДТП), який підтвердив експерт Львівського НДІСЕ ОСОБА_19 ; судову інженернотранспортну експертизу № 1/428 від 14 травня 2016 року, відповідно до якого визначено величину усталеного сповільнення автомобіля, яким керував ОСОБА_7 в умовах місця пригоди; а також висновки судових автотехнічних експертиз № 1924 від 25.04.2016 та № 2171 від 23.05.2016р., проведені експертом Львівського НДІСЕ ОСОБА_20 , які вказують на технічну можливість водія, за вихідних даних, вказаних потерпілим ОСОБА_11 , уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, та на невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам ПДР.

Оцінюючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, взаємозв`язку, узгодженості між собою, достатності, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дійшов до обгрунтованого висновку, що винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого злочину доведена повністю, оскільки ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом марки «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 , 28.11.2015р. приблизно о 14год.40хв. рухаючись по проїзній частині дороги вул. Б.Хмельницького в напрямку до вул. Липинського, біля будинку 203 у м.Львові, порушив Р.1.п.1.5, п.1.10 ( в частині значення терміну небезпека для руху), Р.2 п.2.3 п.п.б і д та Р.12 п.12.3 ПДР України, внаслідок чого відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_11 та останній отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження, і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, за місцем праці та проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Разом з тим, 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» та п. «в»» статею 1 якого передбачено звільнення від відбування покарання у видіпозбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК україни, а також оссіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, осіб не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

А як вбачається з матеріалів справи кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, та скоєне до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році». Крім того, на його утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що засвідчється свідоцтвом про народження, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи те, що обвинувачений має дитину, якій не виповнилося 18 років, вчинив злочин невеликої тяжкості, вирок стосовно нього не набрав законної сили, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_7 слід звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 07 травня 2018 року на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», задоволивши апеляційну скаргу із відповідними змінами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 з відповідними змінами, задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 07 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині відбування покарання змінити.

Застосувати до Салабая В.О. п.»в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити ОСОБА_7 від призначеного даним вироком суду покарання у виді штрафу в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доході громадян (5950 грн.)

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді