Ухвала
Іменем України

11 травня 2019 року

м. Київ
справа № 335/2856/19
провадження № 51-2185ск19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2019 року та ухвалу судді Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2019 року.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2019 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб прокуратури Запорізької області, яка полягає

у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Суддя Запорізького апеляційного суду ухвалою від 29 березня 2019 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції

з підстав обмеження у доступі до правосуддя, посилаючись при цьому

на Конституцію України, рішення Конституційного Суду України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і норми Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Згідно з ч. 3 ст. 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги

на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених

пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Положеннями ст. 309 КПК передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Як убачається з касаційної скарги та доданих копій оскаржуваних судових рішень, суддя-доповідач, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , послався на положення ст. 309 КПК, оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді не входить до переліку судових рішень,

які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку.
Таким чином суддя апеляційного суду обґрунтовано, посилаючись на ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
До того ж Верховний Суд вже висловлював свою правову позицію у постанові

від 15 лютого 2018 року у справі № 757/2200/17-к про те, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням того судового рішення слідчого судді, що не передбачене законом, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі. Наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Крім того, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 , доданих до неї копій судових рішень та інших документів не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Беручи до уваги викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 наухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2019 року та ухвалу судді Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2019 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3