Номер провадження: 11-сс/813/18/19
Номер справи місцевого суду: 520/7938/18, 1-кс/520/5604/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до ЄРДР 05.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до ЄРДР 05.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене 16.10.2018 року під час проведення у належному ОСОБА_10 автомобілі «Мітсубісі», д/н НОМЕР_1 .
Своє рішення про накладення арешту на вищезазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що, встановлена наявність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки накладення арешту необхідно для позбавлення можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, відчужити зазначене майно, яке за обставинами кримінального провадження може зберегти на собі його сліди, тому може бути визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує такими доводами:

- слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в порушення встановлених ст.173 КПК України строків;

- ОСОБА_7 є власником арештованого майна, яке він набув на законних підставах, не є підозрюваним та взагалі не має жодного статусу у кримінальному провадженні;

- слідчий у клопотанні не довів відповідність вилученого майна ознакам, передбаченим ст.98 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд вважає, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, дійшов помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання слідчого.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, оскільки у клопотанні не зазначені підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

До клопотання слідчого долучено протокол обшуку від 16.10.2018 року, з якого вбачається, що обшук був проведений у належному ОСОБА_10 автомобілі «Мітсубісі», д/н НОМЕР_1 . У протоколі зазначено, що обшук був проведений без ухвали слідчого суддя про надання дозволу на проведення обшуку, оскільки існувала необхідність у проведенні невідкладної слідчої дії.

Разом з цим, у цьому ж протоколі зазначено, що грошові кошти виявлені в рюкзаку ОСОБА_7 , тобто фактично в ході огляду та обшуку особи, однак відповідний протокол до клопотання слідчого не долучений.

У зв`язку з викладеним неможливо встановити порядок та підставу вилучення майна, яке знаходилось безпосередньо у ОСОБА_7 , а також встановити, в ході якої саме слідчої дії таке вилучення було проведене.

Наведений у клопотанні слідчого перелік майна, на яке належить накласти арешт, не містить індивідуально-визначених ознак такого майна, що унеможливлює його ідентифікацію.

Так, зазначені у клопотанні слідчого мобільні телефони фірми «Мейзу» та «Самсунг А8» не містять вказівки на їх ІМЕІ-номери та номери телефонів установлених в них сім-карток, що унеможливлює фактичну ідентифікацію їх як конкретних технічних пристроїв. Крім того, клопотання не містить покупюрного опису вилучених грошових коштів із зазначенням серій та номерів банкнот, що також унеможливлює їх ідентифікацію.

До матеріалів провадження не долучено жодних документів, які підтверджували би належність вилученого майна до даного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим неможливо встановити відповідність такого майна критеріям, встановленим ст.98 КПК України.

У клопотанні слідчого взагалі не розкрито, яке відношення наведені у клопотанні мобільні телефони мають саме до цього кримінального провадження, не визначений процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна відповідно до вимог ст.98 КПК України.

В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У клопотанні слідчого зазначено, що Київським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до ЄРДР 05.05.2018 року, за фактом незаконного привласнення бюджетних коштів у особливо великих розмірах посадовими особами Августівської сільської ради, ТОВ «Градобуд», ТОВ «Навекастрой», ТОВ «Реймунд», ТОВ «Укродторг» та іншими комерційними підприємствами.

При цьому зі змісту клопотання вбачається, що до вчинення кримінального правопорушення були залучені фізичні особи, в тому числі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також ОСОБА_10 , в автомобілі якого був проведений обшук та вилучені грошові кошти, банківський чек та мобільні телефони.

Разом з цим, у клопотанні не зазначено, яке відношення може мати до кримінального провадження ОСОБА_7 .

З долученого до матеріалів провадження протоколу допиту свідка ОСОБА_7 вбачається, що на його банківський рахунок були перераховані грошові кошти в сумі 497500 гривень, джерело походження вказаних коштів йому не відомо.

До клопотання не долучено жодних письмових доказів, з яких можна було би зробити висновок про те, що грошові кошти надійшли на рахунок ОСОБА_7 з рахунків осіб, які за версією органу досудового розслідування причетні до злочинної схеми привласнення грошових коштів. Матеріали провадження не містять документів, з яких можна було би з`ясувати особу, яка перерахувала грошові кошти на рахунок ОСОБА_7 , підстави та мету цієї банківської операції.

Крім того, станом на день розгляду апеляційної скарги жодній особі не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні.

У зв`язку із зазначеними вище недоліками зазначеного у клопотанні слідчого переліку майна, яке необхідно арештувати, також неможливо встановити, чи відноситься до матеріалів кримінального провадження вилучене майно, чи може воно бути доказом у кримінальному провадженні або предметом кримінального правопорушення.

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Таким чином, клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Встановлений апеляційним судом факт невідповідності вимогам закону клопотання слідчого, яке слідчий суддя районного суду, маючи таку можливість, не повернув органу досудового розслідування, а прийняв його до розгляду та, більш того, безпідставно задовольнив, на переконання апеляційного суду, унеможливлює розгляд даного клопотання слідчого по суті.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання слідчого було розглянуто неповно та однобічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов передчасного висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивував своє рішення та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується. Вищевикладені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На переконання апеляційного суду, слідчі судді не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її частково задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч. 3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до ЄРДР 05.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене 16.10.2018 року під час проведення у належному ОСОБА_10 автомобілі «Мітсубісі», д/н НОМЕР_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання повернути прокурору процесуальному керівнику для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з моменту отримання копії повного тексту цієї ухвали.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4