Дата документу 13.05.2019 Справа № 334/2214/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/355/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/2214/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2019 року задоволено клопотання старшого слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 26 березня 2019 року по 24 травня 2019 року.

Встановлено ОСОБА_8 заставу в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 19210 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

Після внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Згідно зі змістом судового рішення, 27.03.2019 року старший слідчий Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні №0001124 від 26.03.2019 року, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 25.03.2019 року ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою отримання транспортного засобу для пересування, а в подальшому його реалізації, не маючи законних підстав та відповідних документів на право керування, незаконно заволодів автомобілем «ЗАЗ 110307», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_11 .

Так, 25.03.2019 в період часу з 19:00 год. до 21:00 год., ОСОБА_8 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибув у двір будинку №1 по вул. Руставі в м. Запоріжжя, де за допомогою невстановленого предмету відкрив водійські двері автомобіля «ЗАЗ 110307», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . Після чого ОСОБА_8 сів на водійське сидіння вищевказаного автомобіля, за допомогою ручної сили та невстановленого предмету обірвав проводи в замку запалювання автомобіля, і продовжуючи свій злочинний намір, замкнувши клеми на проводах, запустив двигун вказаного автомобіля. Далі ОСОБА_8 рушив з місця у невідомому напрямку, а в подальшому перемістив автомобіль на територію Комунарського району м. Запоріжжя, де на вул. Космічній створив аварійну ситуацію з автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 , перетнувши подвійну суцільну смугу, порушивши Правила дорожнього руху. Далі ОСОБА_8 на автомобілі «ЗАЗ 110307», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , було затримано свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 біля буд. 41 по вул. Тополіна в м. Запоріжжі та передано працівникам патрульної поліції, де на останнього було складено адміністративний протокол згідно ч.1 ст.130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем «ЗАЗ 110307», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 , вартістю 30000 гривень, чим скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.289 КК України, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_15 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим слідчий просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 за інкримінований злочин, та прийшов до висновку про наявність підстав вважати, що підозрюваний усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, може вчинити спроби переховуватись від органів досудового розслідування, а в подальшому від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не в повній мірі врахував дані про особу підозрюваного, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину 2008 року народження, що свідчить про міцність соціальних зв`язків. Провину свою у вчиненні злочину, який не відноситься до категорії тяжких, визнав, зазначивши, що не буде ухилятись від явки до слідчих органів та суду. Крім того, слідчим та прокурором не доведено наявність ризиків для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, просили ухвалу слідчого судді скасувати та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, слідчого та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оскаржується, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, а також дані про його особу, який в силу ст.89 КК України не судимий, вчинив новий злочин та незаконно заволодів транспортним засобом, вчинення яких стало для нього джерелом для існування, та свідчить про те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також слідчим суддею враховано, що ОСОБА_8 одружений, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, однак не працює, не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а обізнаність про адресу проживання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , якими він був затриманий, робить високим ризик незаконного впливу на них збоку підозрюваного.

Крім того, під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_8 раніше був засуджений за ч.1 ст.298 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки та звільнився у червні 2018 року по відбуттю строку покарання, що також додатково свідчить про ймовірність вчинення ОСОБА_8 нових злочинів.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання та неповнолітньої дитини на утриманні не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Визначений слідчим суддею розмір застави, який передбачено ч.5 ст.182 КПК України, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України, свідчить про розв`язання слідчим суддею питання щодо альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, на момент апеляційного розгляду, прокурором повідомлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 спрямовано до суду для розгляду кримінального провадження по суті, 08 травня 2019 року було проведено підготовче судове засідання.

Таким чином, в подальшому питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 має вирішуватися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 26 березня 2019 року по 24 травня 2019 року, з визначенням застави в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 19210 гривень, - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4