Єдиний унікальний номер 341/349/17
Номер провадження 1-кп/341/15/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Галич

Галицький районний суд Івано - Франківської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі кримінальне провадження № 0000426 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, неодруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, інваліда II групи, не військовозобов`язаного, громадянина України,
судимого:
31.03.2004 року Галицьким районним судом за ст. 185 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік;
22.02.2005 року Галицьким районним судом за ст. 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. ст. 69, 71 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці та звільненому від відбування призначеного покарання 28.11.2005 умовно-достроково на не відбутий строк 3 місяці 15 днів;
11.09.2007 року Галицьким районним судом за ст. 186 ч. 2 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік;
19.08.2008 року постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області скасовано звільнення засудженого від відбуття покарання з випробуванням і направленому для відбування призначеного покарання за вироком Галицького районного суду від 11.09.2007 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненому 08.04.2013 року по відбуттю строку покарання, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд,-
встановив:
ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно, при наступних обставинах.

15 вересня 2016 р. в період часу з 10 год. по 18 год. ОСОБА_8 спільно з своїм братом ОСОБА_10 та іншими їхніми знайомими був найнятий ОСОБА_7 для перевезення гужовим транспортом її речей та меблів з будинку АДРЕСА_2 .
Цього ж дня приблизно о 16 год. ОСОБА_8 , знаходячись у кімнаті будинку АДРЕСА_3 , побачив жіночу сумочку ОСОБА_7 , яку остання залишила без нагляду. Переконавшись, що навколо нікого з сторонніх осіб немає і, за його діями ніхто не спостерігає, відчинив вказану сумочку та з неї таємно викрав належні ОСОБА_7 золоті вироби - кольє вагою 8,65 грм., з перлами білого кольору та камінцями білого кольору, вартістю виробу 10100 грн., а з пластмасової коробочки фіолетового кольору золоте кільце вагою 2 грм. з трьома дрібними камінцями прозорого кольору зверху на ньому, вартістю виробу 4 900 грн., які відразу заховав у кишеню свого одягу.
Надалі, перебуваючи у вищевказаній кімнаті, ОСОБА_8 , переконавшись, що навколо нікого з сторонніх осіб немає і, за його діями ніхто не спостерігає, відчинив тумбу у шафі, з полиці якої таємно викрав ноутбук марки HP 255G5 у корпусі чорного кольору вартістю 7499 грн. у замшевому футлярі сірого кольору, який належав ОСОБА_7 .
У подальшому, обвинувачений вийшов з будинку та з викраденими золотими виробами і ноутбуком втік з місця вчинення кримінального правопорушення, чим своїми діями заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 22 499 грн.
Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні вину свою в інкримінованому йому злочині визнав частково та суду показав, що дійсно він з своїм братом ОСОБА_11 та іншими знайомими були найняті потерпілою для перевезення гужовим транспортом її речей та меблів у вересні 2016 року з будинку АДРЕСА_2 . Перевозячи речі потерпілої, він їхав на гужовому транспорті сам і, він побачив, що випало кольє, однак йому не було відомо, що воно золоте. В будинок ОСОБА_7 він не заходив. Взявши кольє він віддав його братові ОСОБА_11 , який в подальшому кольє продав, однак він не отримав ніяких за це грошей. Про золоте кільце та ноутбук йому нічого не відомо, оскільки цих речей він не брав і не бачив їх. У вчиненому щиро розкаюється, жаліє що так сталося і негативно ставиться до поступку якого він вчинив, готовий нести покарання однак просить не призначати його суворим. Він погоджується відшкодувати кошти потерпілій за кольє, однак він є інвалідом та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1300 грн. в місяць і, таких великих коштів на відшкодування всієї суми у нього немає.
Так, будучи допитаною в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_7 суду підтвердила, що 15.09.2016 року вона переїзджала з будинку по АДРЕСА_4 , в будинок на АДРЕСА_3 . Попросила ОСОБА_12 щоб він допоміг їй перевезти гужовим транспортом її речі та меблі, на що він погодився та взяв із собою брата, тобто обвинуваченого, а також був ОСОБА_13 , та її подруга ОСОБА_14 .
Коли вона складала речі то ОСОБА_15 бачив, як вона ставила золоті вироби, а також бачив, що у шафі знаходився ноутбук. В будинку по АДРЕСА_4 в одній з кімнат вона залишила сумочка в якій було золоте кольє з перлами білого кольору та камінцями білого кольору, яке подарувала їй рідна сестра на день народження. Також була пластмасова коробочка фіолетового кольору, в якій знаходилось золоте кільке з трьома дрібними камінцями прозорого кольору зверху на ньому, яке їй передала дочка. Коли у неї в сумочці, а саме, 16.09.2016 року позвонив мобільний телефон вона тоді і побачила, що відсутні золоті вироби, що їх викрали, а також був викрадений ноутбук. ОСОБА_15 сказав їй, що ці речі викрав його брат ОСОБА_16 . Однак, вони обоє казали їй, що все повернуть або відшкодують завдані збитки які і не відшкодували. На суворій мірі покарання обвинуваченому не наполягає.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що 15 та 16 вересня 2016 року потерпіла попросила її, щоб вона допомогла їй поскладати речі, оскільки вона мала їх перевозити з будинку АДРЕСА_2 . Коли вона прийшла до потерпілої то біля будинку вже були обвинувачений та його брат ОСОБА_11 . Речі вона складала у першій кімнаті, а у другій кімнаті знаходилась біла сумочка із золотими виробами, які потерпіла тримала у шафі, оскільки вона їй цю сумочку із золотими виробами показувала, а також бачила маленький сірий ноутбук, який лежав в дивані. На наступний день, а саме, 16.09.2016 року потерпіла їй повідомила про те, що у неї викрали золоті вироби та ноутбук. Вона не бачила, як виносили ноутбук з будинку, а також вона не бачила щоб ОСОБА_15 , який допомагав складати в кімнаті книжки, щось виносив з кімнати. Обчинувачений ОСОБА_18 весь час знаходився на вулиці.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що десь в середині вересня 2016 року до нього додому прийшов ОСОБА_15 і попросив його, щоб він продав йому золоте кольє. На наступний день він поїхав в АДРЕСА_5 , зайшовши в ломбард він продав кольє за 4500 грн. Приїхавши додому він віддав ОСОБА_20 4000 грн., а 500 грн. залишив собі. Через деякий час він знову прийшов до нього та приносив ноутбук і просив, щоб він взяв його в заставу, однак він йому в цьому відмовив. Біля хвіртки на нього хтось чекав, проте він не звернув на це уваги, а також його не запитав звідки у ОСОБА_12 ноутбук. Коли він зустрівся з ОСОБА_7 то остання запитувала його про золоте кольцо, однак він його не бачив.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні не допитаний.
З вироку Галицького районного суду від 14.06.2017 р. щодо обвинувачення ОСОБА_10 вбачається що його визнано винуватим за ст. 198 КК України та призгначено покарання до обмеження волі із звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком. Згідно вироку ОСОБА_10 визнав себе виним повністю та показав,що 15.09.2016 р. він разом з своїм братом ОСОБА_21 та їх спільними знайомим допомагав ОСОБА_22 перевозити меблі з одного будинку до іншого. Під час виконання цієї роботи брат ОСОБА_23 викрав із сумочки ОСОБА_7 золоте кольє та кільце, а через якийсь час після цього ОСОБА_23 дав йому золоте кольє, яке викрав у ОСОБА_7 та попросив його збути на що ін погодився і пішов до знайомого ОСОБА_19 якого попросив здати дане кольє,яке належить його сестрі, у ломбард, що той і зробив.
Окрім часткового визнання вини ОСОБА_8 в скоєнні злочину його вина доводиться письмовими доказами, зокрема:
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.01.2017 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_19 в присутності понятих брав участь у проведенні слідчого експерименту з метою перевірки і уточнення наданих відомостей показань у протоколі допиту від 24.01.2017 року (а.с.25);
-висновком судово психіатричної експертизи № 58/2017 від 21 лютого 2017 року, стверджується, що ОСОБА_8 перебував у стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру підекспертний ОСОБА_8 не потребує ( а.с.61-62);
Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої та свідків у справі.
Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 .
Так, потерпіла ОСОБА_7 надала суду детальні показання щодо обставин події, також вона розповіла, що дійсно ОСОБА_8 вчинив викрадення її майна, а саме, золотих виробів та ноутбука з її будинку, що стверджується і вироком суду від 14.06.2017 року (а.с.86-87).
Таким чином, оцінивши здобуті докази в їх сукупності, суд знаходить, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочині доведена повністю.
Суд вважає, що злочинні дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно оскільки він в період непогашеної судимості вчинив новий корисливий злочин.
При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під наглядом у лікаря психіатра перебуває з 08.05.2014 року, проходив стаціонарне лікування в ОПЛ №1з 21.03.2016 року по 21.04.2016 року (а.с.84), є інвалідом ІІ групи, що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.89).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття.
Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої щодо не призначення суворого покарання, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції ст. 185 ч.2 Кримінального кодексу у виді арешту.
На думку суду, саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався. Судових витрат немає. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк - 3 місяці.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з часу його проголошення шляхом подачі апеляції через Галицький районний суд.
Копії вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя:ОСОБА_1