ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3707/16-к Номер провадження 11-кп/814/535/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
представників
заявника ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду задоволено заяви ОСОБА_7 , ОСОБА_10 про повернення застави та відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про звернення суми застави в дохід держави щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Повернуто заставодавцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в сумі 65 250 грн., внесену за ОСОБА_12 на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 08.07.2016 року в справі № 554/3707/16-к, відповідно до квитанції № 78 від 01.08.2016 року.

Повернуто заставодавцю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу в сумі 65 250 грн., внесену за ОСОБА_11 на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 08.07.2016 року в справі № 554/3707/16-к, відповідно до квитанції № 1 від 20.07.2016 року.

Згідно з ухвалою суду, Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.07.2016 обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було продовжено запобіжні заходи у виді тримання під вартою на 2 місяці до 14.09.2016. При цьому їм було визначено альтернативний триманню під вартою запобіжний захід у виді застави в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, тобто в сумі 65 250 грн. для кожного, після внесення якої обвинувачені мали бути звільнені з-під варти.

Цією ухвалою обвинуваченим було роз`яснено, що у разі внесення застави на них покладаються обов`язки прибувати до даного суду за викликами, не відлучатися з України без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого проживання, утриматися від спілкування із потерпілим та свідками у справі. У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться до суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Роз`яснення прав та обов`язків заставодавців судом було покладено на адміністрацію місця попереднього ув`язнення Полтавську УВП №23.

Після внесення застави у визначеному судом розмірі обвинувачені були звільнені з під варти: ОСОБА_11 21.07.2016, а ОСОБА_12 03.08.2016 та з`являлися до суду за викликами 19.08.2016 та 09.09.2016. Протягом судового розгляду судом першої інстанції не було встановлено порушень обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2016 ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 були визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та їм призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки кожному зі звільненням від відбування вказаного покарання з випробуванням, якщо вони протягом 1 року іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені обов`язки. На підставі ст.76 КК України на них було покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. Запобіжні заходи у виді застави в сумі по 65250 грн. обвинуваченим залишено до вступу вироку в законну силу.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 20.09.2017 вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2016 скасований в частині звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, у іншій частині залишений без змін. При цьому обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взято під варту.

Постановою Верховного Суду від 15.11.2018 вироки Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2016 та Апеляційного суду Полтавської області від 20.09.2017 залишені без змін.

На обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав, що судом не було установлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинили дії, що свідчать про порушення умов застави, а саме: не прибували до суду без поважних причин за викликами, будучи належним чином повідомлені про дату і час слухання справи, відлучалися з України без дозволу суду, змінювали місце свого проживання, спілкувалися із потерпілим та свідками у справі.

Зазначив, що перелік обов`язків, покладених на обвинувачених, забезпечення яких має здійснювати заставодавець, за відповідною ухвалою суду є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

На заставодавців у даному провадженні не покладався обов`язок запобігти вчиненню обвинуваченими повторних злочинів, позаяк таке не передбачено чинним законодавством.

Відтак, у разі встановлення у діях обвинувачених, повторних кримінальних правопорушень, останні несуть індивідуальну кримінальну відповідальність, в тому числі виходячи із вимог ст. 71 КК України. При цьому невідбута частина покарання за попереднім вироком приєднується повністю або частково до покарання за основним вироком.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та звернути стягнення застави внесеної ОСОБА_7 за ОСОБА_12 в сумі 65250 грн. та ОСОБА_10 за ОСОБА_11 в сумі 65250 грн. в дохід держави.
Вважає, що висновки суду не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду. При цьому, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Висновки суду, викладені у судовому рішенні, мають істотні суперечності, а також допущено неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Посилається на те, що суд вдався до невірного тлумачення норми ст. 177 КПК України, а враховуючи мету застосування запобіжного заходу відповідно до ухвали від 08.07.2016, є очевидним, що під забезпеченням заставодавцем належної поведінки обвинуваченим розумілось, окрім перелічених обов`язків із забезпечення явки до суду, також і попередження нових протиправних вчинків з боку обвинувачених.
При цьому, прокурор звертає увагу на те, що ним були додані до клопотання відомості УІАЗ ГУНП в Полтавській області, відповідно до яких встановлено, що після проголошення вироку Октябрським районним судом і до набрання ним законної сили, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вчинили кримінальні правопорушення в Волинській, Хмельницькій, Тернопільській областях, чим доведено факт порушення ними та заставодавцями обов`язків з дотримання процесуальної поведінки з недопущення продовження протиправних дій.
Однак суд дані факти лише констатував та не надав їм відповідної оцінки.
Посилається на те, що хоча судом і встановлені факти явки обвинувачених в судові засідання, проте не надано оцінки представленим прокурором доказам того, скільки разів обвинувачені не з`явилися до суду.
Вказує, що при розгляді в суді апеляційної інстанції знайшло своє підтвердження порушення пов`язане з необхідністю повідомлення обвинуваченими про випадки зміни місця свого проживання. Враховуючи, що ОСОБА_11 останнім часом проживав в м. Києві, ОСОБА_12 в м. Попельні, Житомирської області, а факти вчинення ними кримінальних правопорушень на території Волинської, Хмельницької, Тернопільської областей, свідчать про те, що останні полишили свої місця проживання для вчинення злочинів, явно не повідомляючи про зміну місця свого перебування і не отримуючи на це відповідної згоди суду.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засідання прокурор ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив колегію суддів задовольнити їх в повному обсязі, заявники ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в судове засіданні не з`явилися, надали заяви про розгляд апеляційної скарги у їхню відсутність. Представники ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_14 заперечили проти задоволення скарги, просили судове рішення залишити без зміни. При цьому, пославшись на ст. 203 КПК України, вважали, що ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді застави щодо обвинувачених припинила свою дію з моменту ухвалення вироку, а тому підстав для звернення застави в дохід держави немає, оскільки на час дії вказаної ухвали, ОСОБА_15 та ОСОБА_12 умови запобіжного заходу не порушували.

Мотиви суду.

Згідно з ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, у кримінальному провадженні № 0000953 ухвалами слідчого судді від 17.03.2016 року було задоволено клопотання слідчого та взято під варту ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та визначено заставу в розмірі 10000000 грн. щодо кожного. Підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу стало наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та наявність таких ризиків: переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілого, свідків, можливість спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення кримінального правопорушення, вчинення іншого кримінального правопорушення, чи іншим чином вчинення перешкоди кримінальному провадженню, у якому підозрюються.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.07.2016, за клопотанням прокурора про продовження строку утримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , продовжено запобіжні заходи у виді тримання під вартою на 2 місяці до 14.09.2016. При цьому, прокурор у своєму клопотанні посилався на не зменшення ризиків продовження обвинуваченими злочинної діяльності та ухилення від суду. Суд, задовольняючи вказане клопотання, виклав мотиви необхідності зменшення суми застави до 45 мінімальних заробітних плат, тобто в сумі 65 250 грн. для кожного, вказавши, що у зв`язку з цим клопотання підлягає до часткового задоволення. Суд у своєму рішенні від 08.07.2016 жодним чином не вказав про зменшення ризиків, визначених згідно ухвал слідчого судді від 17.03.2016, як і не спростував ризики на наявність яких посилався прокурор у своєму клопотання, розгляд якого став наслідком постановлення ухвали про продовження строку тримання під вартою щодо кожного обвинуваченого.

Крім того, вказаною ухвалою на обвинувачених було покладено обов`язки прибувати до суду за викликами, не відлучатися з України без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками.

Згідно з наявними в справі повідомленнями начальника Полтавської установи виконання покарань №23 ОСОБА_16 ( т. 1 а.с. 160, с. 162) ОСОБА_11 звільнений з з-під варти під заставу 21.07.2016р., ОСОБА_12 - 03.08.2016р.

Відповідно до квитанції №1 від 20.07.2016 ОСОБА_17 вніс заставу за ОСОБА_11 (т.1 а.м. 161).

Згідно довіреності від 07.06.2017 заставодавець ОСОБА_17 уповноважив ОСОБА_10 представляти його інтереси у судах строком на три роки (т. 2 а.м. 238)

Відповідно до квитанції №78 від 01.08.2016 ОСОБА_7 внесла заставу за ОСОБА_12 (т.1 а.м. 163).

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2016 ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 були визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та їм призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки кожному зі звільненням від відбування вказаного покарання з випробуванням, якщо вони протягом 1 року іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені обов`язки. На підставі ст. 76 КК України на них було покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. Запобіжні заходи у виді застави в сумі по 65250 грн. обвинуваченим залишено до вступу вироку в законну силу.

У статті 203 КПК України зазначено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином вбачається, що на час ухвалення вироку ухвала про застосування запобіжного заходу не припинила свою дію, а вирок щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 був ухвалений саме обвинувальний.

Враховуючи наведене, доводи представника заставодавця про необхідність застосування положень ст. 203 КПК України та відмови у зв`язку з цим у задоволенні апеляційної скарги прокурора є безпідставними.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 20.09.2017 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2016 року скасований в частині звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, у іншій частині залишений без змін. Обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взято під варту.

За вироком суду обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були звільненні під заставу з покладенням на них певних обов`язків до 20.09.2017, коли їм змінили запобіжний захід на тримання під варту.

При цьому, заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що після проголошення вироку суду першої інстанції та до набрання ним законної сили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинили інші кримінальні правопорушення на території Волинської, Хмельницької, Тернопільської областей, у зв`язку з чим перебували під вартою за місцем вчинення нових злочинів та не були присутні в судових засіданнях апеляційного суду ( ОСОБА_11 18.01.2017, 06.03.2017, 17.07.2017, ОСОБА_12 29.03.2017) при перегляді вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2016 року відносно них. Апеляційним судом неодноразово апеляційний розгляд відкладався у зв`язку з неявкою обвинувачених в судове засідання та вживалися заходи щодо встановлення їх місцезнаходження (т. 2 а.с. 125, 141).

З доданих прокурором до клопотання про звернення застави в дохід держави довідок з УІАЗ ГУНП в Полтавській області (т. 2 а.с. 137-140) вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 фактично змінили своє місце проживання, виїхали до інший областей України, та були взяті під варту за вчинення злочинів у межах інших кримінальних проваджень, що свідчить про те, що заставодавці фактично не виконували свої обов`язків по забезпеченню належної поведінки обвинувачених, не цікавилися чи з`являються вони до суду, чи не залишають своє місце проживання.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 фактично порушили покладені на них обов`язки щодо явки до суду та необхідності повідомлення про зміну свого місця проживання, а заставодавцями не було забезпечено належної поведінки обвинувачених, що як наслідок призвело до порушення ними покладених обов`язків.

За таких обставин, внесені застави за обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підлягають зверненню в дохід держави та не можуть бути повернутими заставодавцям. А відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2019 року про повернення внесеної застави ОСОБА_7 та ОСОБА_10 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 про звернення суми застави в дохід держави щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задовольнити.

Звернути в дохід держави заставу, внесену ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 65 250 грн., за ОСОБА_12 на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 08.07.2016 в справі № 554/3707/16-к, зарахувавши її до спеціального фонду Державного бюджету України.

Звернути в дохід держави заставу, внесену ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 65 250 грн., за ОСОБА_11 на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 08.07.2016 в справі № 554/3707/16-к, зарахувавши її до спеціального фонду Державного бюджету України.

В задоволенні заяв ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про повернення застави відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4