Дата документу 24.01.2019 Справа № 324/460/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Єдиний унікальний №324/460/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/351/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2019 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. І.Франко, Пологівського району, Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого пакувальником ТОВ «Дніпрокераміка», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та прокурор Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_12 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Постановлено скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2016 року, на автомобіль «ВАЗ-21121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_13 , автомобіль «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_14 .

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення маральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду на підставі поданих заяв.

Стягнуто з ОСОБА_15 на користь держави витрати на залучення експертів з проведення судових експертиз в сумі 9113 грн.

В апеляційній скарзі (зі змінами) обвинувачений просить вирок змінити та пом`якшити призначене йому покарання до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що він повністю визнав свою вину, здійснив заходи для відшкодування шкоди потерпілим, раніше не судимий, злочин, за який його засуджено, вчинено з необережності, він має постійне місце роботи та проживання, позитивно характеризується, має на утриманні двох малолітніх дітей. Крім того, суд не врахував те, що автомобіль «Форд Сієрра» виїхав на його смугу для руху.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, раніше 14 разів притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. Чергове порушення таких правил призвело до тяжких наслідків (смерті особи). Обвинувачений, окрім як на останньому судовому засіданні, свою вину не визнав, неодноразово змінював показання щодо обставин вчиненого злочину, що свідчить про те, що він не втратив суспільну небезпеку та не бажає ставати на шлях виправлення. Прокурор вважає, що призначене обвинуваченому майже мінімальне покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх представник адвокат ОСОБА_10 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення через її необґрунтованість. При цьому підтримують апеляційну скаргу прокурора.

Згідно з вироком суду, 19 січня 2016 року приблизно о 13-00 годині водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 21121» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому в якості пасажира знаходився ОСОБА_16 , рухався по проїжджій частині автодороги сполученням «Дніпропетровськ-Мелітополь», на території Пологівського району Запорізької області з боку м.Мелітополя в напрямку м.Дніпропетровська, зі швидкістю приблизно 120 км/год., що перевищує дозволену швидкість руху поза населеним пунктом.

В цей же час у зустрічному автомобілю «ВАЗ 21121» напрямку рухався автомобіль «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , в якому в якості пасажира знаходився ОСОБА_17 .

Під час руху в районі 182 км + 400 м вказаної автодороги водій ОСОБА_6 у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, перед зміною напрямку руху вліво з метою виконання обгону попутного автомобіля «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_18 , не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, змінив напрямок руху вліво і виїхав на смугу зустрічного руху.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги підпунктів 2.9 (а), 10.1, 12.6 (ґ), 12.9 (б), 14.2 (в) Правил дорожнього руху України.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з автомобілем «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_17 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №35 від 19 лютого 2016 року, смерть ОСОБА_17 настала від поєднаної тупої травми грудної клітини, черевної порожнини, зачеревинного простору у вигляді множинних переломів ребер справа з розривами пристіночної плеври і міжреберних м`язів, перелому грудини, забиття правої легені, серця, плямистих крововиливів під плевру легенів біля коріння, множинних розривів печінки, крововиливів у воріт селезінки, крововиливів в клітковину середостіння, забиття правої нирки, крововиливів в м`які тканини тулуба, саден, синців на тулубі, що ускладнилася розвитком гострої крововтрати, про що свідчать: наявність в правій плевральній порожнині 500 мл крові, в черевній порожнині 100 мл (а так само 2500 мл крові, видалених під час операції за даними історії хвороби), наявність масивних крововиливів в м`які тканини грудної клітини справа, крововиливів в зачеревинну і навколониркову жирову клітковину справа, корінь брижі тонкої кишки, брижі товстої кишки.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 10.1, 14.2 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги обвинуваченого та з запереченнями проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких необережних злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, працює, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його відношення до вчиненого злочину, а також намір відшкодувати спричинену моральної та матеріальної шкоди потерпілим, думку потерпілих, які наполягали на реальному позбавленні волі обвинуваченого. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав визнання своєї вини, перебування на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей, вжиття заходів щодо часткового відшкодування потерпілим матеріальної і моральної шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання, судом обґрунтовано визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з реальним його відбуванням, та з позбавленням права керувати транспортним засобом на максимальний строк, передбачений законом.

Призначене покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та сприятиме досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилаються останні, фактично вже були враховані судом при призначенні покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для посилення або пом`якшення призначеного покарання, а також для застосування ст.75 КК України, не вбачає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини провадження, і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке належним чином вмотивував.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги прокурора Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4