УХВАЛА

10 травня 2019 року

м. Київ
справа № 749/762/17
провадження № 51-1246ск19
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 6 лютого 2019 року,
в с т а н о в и л а:
Засуджений звернувся зі скаргою, в якій порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Ухвалою Суду від 15 березня 2019 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Також скаржнику роз`яснено, що в разі невиконання цих вимог у встановлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернувся до Суду. Проте приписів ст. 427 КПК знову не дотримано.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, правильність юридичної оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Виходячи з положень ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції вправі змінити або скасувати оспорювані рішення у разі допущення судами таких порушень норм процесуального права, які в силу ст. 412 КПК є істотними.
Ці законодавчі приписи засуджений залишив поза увагою. Зокрема, замість нової касаційної скарги ОСОБА_4 подав доповнення до попередньої скарги, що законом не передбачено й перешкоджає реалізації положень статей 428, 430 вказаного Кодексу. Разом із цим, скаржник не погоджуючись із вироком та ухвалою знову не зазначив таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваних рішень на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 370, 412-414, 415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Крім того, засуджений заперечує відповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Недодержання ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що скаргу з доповненнями до неї слід повернути на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК особі, яка їх подала.

Зазначене рішення не позбавляє ОСОБА_4 права на нове звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою, в порядку передбаченому КПК, зважаючи також на правила ст. 117 цього Кодексу (клопотання має містити обґрунтовані підстави для поновлення пропущеного строку).

Поряд із цим для отримання правової допомоги засуджений може звернутися до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу».
Враховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Скаргу з доповненнями до неї засудженого ОСОБА_4 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 6 лютого 2019 року разом з усіма доданими до них матеріалами повернути особі, яка їх подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3