ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2870/18 Номер провадження 11-кп/814/614/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника установи ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Полтавська виправна колонія №64» провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 19 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, засудженого: 04.07.2013 року колегією суддів Октябрського районного суду м. Полтава за ч.1 ст.115 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава від 22.02.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 09.02.2013 року по 12.09.2013 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

задоволено подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія №64» та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтава ради про його умовно-дострокове звільнення.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу відносно ОСОБА_8 та ухвалити нову, якою у задоволенні подання про його умовно-дострокове звільнення відмовити у зв`язку з передчасністю.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що засуджений ОСОБА_8 фактично не відбув покарання, яке надає йому право на пільгу у виді умовно-достроково звільнення. На думку прокурора, при обчисленні цього строку, Державною установою «Полтавська виправна колонія №64» безпідставно враховано ухвалу Ленінського районного суду м. Полтаві від 22 лютого 2016 року, якому ОСОБА_8 зараховано термін попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримку подано апеляційної скарги, думку засудженого ОСОБА_8 та представника колонії з приводу поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та особову справу засудженого, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно ч.1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 суд першої інстанції послався на те, що він відбув встановлений законом строк та довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Доводи апеляційної скарги прокурора є такими, що не ґрунтуються на законі і не спростовують висновків суду.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 3 ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Задовольняючи спільне клопотання начальника подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія №64» та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтава ради про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що він відбув необхідний строк покарання з урахуванням зарахованого терміну дії запобіжного заходу в подвійному розмірі та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду. Не заперечує цього факту в своїй апеляції і прокурор.

Так, із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 4 липня 2013 року за ч.1 ст.115 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава від 22 лютого 2016 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання термін з 09.02.2013 по 12.09.2013 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

Початок строку покарання 09.02.2013 кінець строку 05.01.2021.

На момент постановлення ухвали суду 19 лютого 2019 року засуджеий ОСОБА_8 відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

При цьому, місцевим судом, ухвалюючи рішення, до вказаного строку включено термін попереднього ув`язнення, зарахований засудженому ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII.

З вказаним підходом погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з такого.

Оскаржуючи умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 через невідбуття необхідної частини призначеного покарання, прокурор не погоджується із заліком в цей строк попереднього ув`язнення в подвійному розмірі.

Проте колегія суддів вважає, що такі доводи прокурора ґрунтуються на невірному розумінні положень закону.

Так, у розділі ХІ Кримінального Кодексу України «Призначення покарання» міститься стаття 72 яка має таку назву »Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення». Навіть із змісту назви статті 72 КК можна зробити висновок , що мова йде про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.

Частина п`ята статті 72 Кримінального кодексу України в редакції закону №838-VIII від 26.11.2015 року була викладена в такій редакції: «Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення суду про залік досудового тримання під вартою.

В контексті зазначеного, виходячи із системного тлумачення положень ч.5 ст.72 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення засудженим злочину та ч.4 ст.374 КПК України, слід наголосити на тому, що, не дивлячись на те, що попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа відбуває його ще до вироку у справі, проте фактично воно означає перебування особи за умов ізоляції від суспільства і за характером обмежень, покладених на особу, прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання.

Тому логічним є рішення законодавця зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, і вважати, що особа вже відбула частину покарання.

Якщо зарахування попереднього ув`язнення, здійснюване за допомогою співвідношення, вказаного у ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII, то відповідно в строк відбування покарання він зараховується також. Тлумачення вказаної норми у спосіб запропонований прокурором в апеляції свідчить про його фактичне викривлення.

А відтак неврахуванням цього строку в фактично відбутий строк покарання для визначення набуття формального права для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбаченого ст. 81 КК України, не відповідало б загальним засадам призначення покарання та порядку зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення.

Крім того, слід зазначити, що неврахування цього строку, суперечило б самій ідеології Закону та одному із основних завдань його прийняття, яким є сприяння відновленню прав і законних інтересів людей, засуджених до позбавлення волі, права яких були значно обмежені під час утримання під вартою на досудовому слідстві.

В суді апеляційної інстанції прокурор обґрунтовуючи доводи апеляції послався на приписи статті 81 КК України і при цьому звернув увагу на формулювання: «після фактичного відбуття засудженим».

У розрізі вказаного обґрунтування колегія суддів звертає увагу, що законодавство яке підлягає застосуванню має тлумачитись системно, із урахуванням всіх положень закону , що регулюють певні правовідносини.

В даному випадку прокурор вдався до тлумачення статті 81 КК України із посиланням на вищенаведене формулювання, не врахувавши при цьому положення ч.5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838 від 26.11.2015. Колегія суддів вкотре звертає увагу, що питання щодо обрахування строку відбутого покарання, як підстави для застосування умовно-дострокового звільнення, має вирішуватись виходячи із системного аналізу положень ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838 від 26.11.2015, 81 КК України.

Аналогічної позиції дотримується у своїй практиці щодо визначення поняття строку покарання і ЄСПЛ.

Звертає також увагу колегія суддів і на таку обставину.

Однією із засад судочинства статтею 129 Конституції України визначено обов`язковість судового рішення.

Як вже зазначено вище ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава від 22 лютого 2016 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання термін з 09.02.2015 по 12.09.2019 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Із вказаним рішенням погодився прокурор ОСОБА_9 , який приймав участь в судовому засіданні і не оскаржував його в апеляційному порядку.

Фактична, подальша незгода прокурора який подав апеляційну скаргу, із вказаним судовим рішенням, нівелює Конституційний принцип «обов`язковості судового рішення».

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що засудженому ОСОБА_8 при вирахуванні відбутої частини строку покарання для застосування положень статті 81 КК України (умовно-дострокове звільнення) правильно зараховано строк попереднього ув`язнення за правилами статті 72 ч.5 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 19 лютого 2019 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4