Провадження № 11-кп/824/1039/19 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 , на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Бахмач, Чернігівської обл., громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без реєстрації та постійного місця проживання на території України, раніше судимого:

-18.01.1988 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 141 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна;
-18.04.1991 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 140, ст. 42 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-25.05.1995 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 140, ч.2 ст. 141, ст. 42 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-19.09.2003 Ширяївським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

-28.11.2006 Ширяївським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-23.10.2010 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 309, ст. 395 КК України до 3 років позбавлення волі;

-03.03.2011 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 17.10.2011 Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст. 309 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- 16.07.2015 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком в 2 роки;

-25.06.2015 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 185, ст. 395, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 14.05.2018 на підставі ували Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.05.2018 умовно-достроково на не відбутий строк 11 місяців 25 днів;

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395, ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання:
- за ст. 395 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;
- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25.06.2015 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вирком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного затримання, а саме з 22.05.2018.
Вирішено питання стосовно речових доказів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 , 25.08.2015 року будучи судимим Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.05.2018, був умовно-достроково звільнений від основної міри покарання на не відбуту частину покарання - 11 місяців 25 днів. При цьому останньому при звільнені з місць позбавлення волі встановлено адміністративний нагляд.

ОСОБА_7 обравши місцем постійного проживання будинок за адресою: АДРЕСА_1 та будучи ознайомленим з умовами та порядком встановленого адміністративного нагляду, а саме: із зобов`язанням прибути 17.05.2018 до Бахмацького ВП ГУ НП в Чернігівській області, працівниками якого повинен був здійснюватися контроль за виконанням адміністративного нагляду, ОСОБА_7 , з метою ухилення від встановленого адміністративного нагляду, без поважних причин у вказаний строк до обраного місця проживання не прибув, в Бахмацький ВП ГУ НП в Чернігівській області не з`явився, чим порушив правила адміністративного нагляду, який був встановлений йому після звільнення з місць позбавлення волі.

Таким чином, ОСОБА_7 , своїми умисними діями, які виразилися у неприбутті без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення та перевиховання не встав, та знов вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.

Так ОСОБА_7 , 22.05.2018 року близько 22 год. 20 хв., перебуваючи на мосту поруч з спуском до Північної платформи № 1 Приміського вокзалу ст. Київ-Пасажирський, розташований за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, помітив раніше не знайомого чоловіка ОСОБА_9 , котрий йшов по мосту тримаючи в руках власний мобільний телефон марки «Fly FS 458 Status 7» .

Побачивши ОСОБА_9 , у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_9 та вихопив у нього з рук мобільний телефон «Fly FS 458 Status 7», вартість якого становить 1199 гривень, в середині якого знаходилось дві сім-картки «Lifecell», вартість кожної з яких становить 100 гривень.

Заволодівши відкрито вищезазначеним майном ОСОБА_9 , ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 1399 гривень.

В той же вечір, приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, а викрадене майно у нього вилучено.

Таким чином, ОСОБА_7 , своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчинений повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 та призначити йому покарання:
- за ст. 395 КК України у виді 4 (чотирьох) місяців арешту;
- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25.06.2015 та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
В решті вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 10.08.2018 залишити без змін.
Під час розгляду апеляційної скарги просить дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційна скарга вноситься у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок м`якості (ст. 409, ст. 414 КПК України).
При постановленні вироку стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції призначив покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, та його особі внаслідок м`якості.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки і достатньої правової оцінки тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, конкретним обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, думку потерпілого, який погодився із позицією прокурора, а також не враховано не зняті та не погашені його попередні судимості.
Крім того, судом не враховано наявність у засудженого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, обставини, яка обтяжує його покарання, а саме рецидив.
Також, при призначенні покарання залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 раніше десять разів судимий за вчинення, зокрема, корисливих злочинів, як особу, яка після відбування попереднього покарання звільнена умовно-достроково на не відбутий строк 11 місяців 25 днів, протягом короткого проміжку часу, а саме через 8 днів після звільнення, вчинив новий корисливий злочин.
З огляду на викладене, належних висновків для себе ОСОБА_7 не зробив, на шлях виправлення не став, що свідчить про неможливість досягти мети застосування кримінального покарання, визначеної ст. 65 КК України.

Заслухавши суддю доповідача,

пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснив суду апеляційної інстанції, що на момент вчинення злочину не мав коштів на існування, оскільки тільки звільнився з місць позбавлення волі. Вчинив викрадення телефону, щоб продати його та купити собі їжу;

перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 , учасниками судового розгляду не оскаржується.

Як свідчить аналіз матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ст.395 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних у справі, та належним чином оцінених і наведених у вироку доказів.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Переглядаючи вирок суду в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України, та повною мірою врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого - не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 186, ст.395 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.70, ч.5 ст.71 КК України у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово судимий, позитивно характеризується за місцем відбування останнього покарання Старобабанівської ВК № 92, не одружений, не працюючий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, думку потерпілого щодо виду та міри покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчинених злочинів, відношення обвинуваченого до своїх дій та особу винного, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає, що призначене обвинуваченому покарання за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.
Колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку, у зв`язку із чим вважає, що вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року щодо ОСОБА_10 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І :

_________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4