КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальні провадження №0005907, №0006365 №0008830, №0010666 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06.12.1999 року Харківським районним судом м. Києва за ст. 140 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 06.12.2006 року Дарницьким районним судом за ст. 185 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно зі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим стоком 3 роки;
- 03.02.2009 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2, 71 КК України до 5 років 10 місяців позбавлення волі, звільнений 16.08.2013 року з Березанської виправної колонії Київської області (№95) по відбуттю строку покарання,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК Україниза апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч.1 ст. 162, ч.ч. 1, 2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання: за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; за ч.1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч.2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України №2046-VIII «Про внесення зміни до КК України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 року) зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання строк його перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 20.02.2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, 19.07.2014 року приблизно о 14 год. 40 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на території житлового масиву «Осокорки» за адресою: АДРЕСА_2 , не маючи дозволу власника, незаконно проник до володіння та житла ОСОБА_8 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 162 КК України.
Крім того, 01.08.2014 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав належний ОСОБА_9 ноутбук марки «ACER V-3-7711G 33116» вартістю 10 000 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, який 15.08.2014 та 21.08.2014 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно проник через вікно першого поверху всередину приватних будинків, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_4 ; по АДРЕСА_5 та по АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав: майно потерпілої ОСОБА_10 , а саме ноутбук марки «Lenovo V560» вартістю 5 500 гривень; майно потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 3 370 гривень, а також майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 389 гривень 99 копійок, після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілим матеріальних збитків на вказану суму, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.
Крім того, 05.08.2016 року приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на вулиці біля балкону квартири АДРЕСА_7 , у невстановленої досудовим слідством особи, за грошові кошти в сумі 200 грн., умисно, незаконно, для власного вживання без мети збуту, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, що знаходився в медичному шприці одноразового використання, місткістю 2 мл., частину якого одразу ж вжив, після чого незаконно зберігаючи для власного вживання, без мети збуту, незаконно перевіз особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, масою 0,016 г. до вул. Здолбунівська у м. Києві. В цей же день приблизно о 18 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська 3-Б працівниками поліції в присутності понятих у ОСОБА_6 вилучено медичний шприц місткістю 2 мл., в якому знаходилася рідина коричневого кольору, яка в своєму складі містить особливо-небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, масою 0,016 г., який ОСОБА_6 умисно, незаконно придбав, зберігав та перевіз для власного вживання без мети збуту, тобто вчинив вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України.

Крім того, 24.10.2016 приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, за грошову винагороду у сумі 450 грн. незаконно, повторно придбав невстановленої досудовим розслідуванням особи кристалічну речовину білого кольору масою 0,222 г, яка у своєму складі містить наркотичний засіб - метадон масою 0,149 г. Після цього, незаконно зберігаючи при собі вказаний наркотичний засіб, ОСОБА_6 направився за місцем свого проживання, однак приблизно о 20 год. 30 хв. був виявлений працівниками поліції та присутності понятих добровільно видав наркотичний засіб - метадон, масою 0,149 г, який ОСОБА_6 умисно, повторно, незаконно придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.
Крім цього, 22.01.2017 року ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись біля будинку №67-А по вул. Харківське Шосе в м. Києві, підібрав, тим самим повторно, незаконно придбав раніше замовлений для власного вживання, без мети збуту, наркотичний засіб - метадон, масою 0,041 г, який знаходився у поліетиленовому пакеті з пазовим замком, після чого став умисно, повторно, незаконно зберігати вказаний наркотичний засіб для власного вживання, без мети збуту. Того ж дня, близько 18 год. 15 хв. біля будинку № 34 по вул. Російська в м. Києві працівниками поліції був зупинений ОСОБА_6 , який добровільно видав паперовий згорток паперу з кристалічною речовиною масою 0,041 г, яка в своєму складі містить наркотичний засіб - метадон, масою 0,037 г, який ОСОБА_6 умисно, повторно, незаконно придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України.
Крім того, 03.10.2017 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, біля озера «Тягле» в м. Києві, незаконно, шляхом підбору знайденого придбав 9 патронів калібру 7,62 мм (7,62x39), які виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби, після чого почав незаконно зберігати вказані бойові припаси без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і кваліфікацію своїх дій ставить питання про скасування оскаржуваного вироку Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2018 року в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України і призначити йому остаточне покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки покарання призначене йому вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2018 року позбавляє його надії на звільнення, у зв`язку наявністю у нього тяжких хронічних захворювань.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості та зазначає, що згідно оскаржуваного вироку суд першої інстанції при призначенні йому покарання врахував дані про його особу, характер і ступінь вчинених ним кримінальних правопорушень, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих, однак, на думку апелянта, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України.
Таким чином, апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати його щире каяття, добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків, наявність у нього тяжких хронічних захворювань, зокрема ВІЛ-інфекцію, туберкульоз, гепатит В, С, у зв`язку з чим він перебуває на обліку у п`яти інфекційних лікарнях міста Києва, а також врахувати ту обставину, що він є єдиним піклувальником свої бабусі 1932 року народження, яка потребує постійного догляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та доводи викладені в його апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винними у вчиненні кримінальних правопорушень, не оспорював перелік та загальну вартість викраденого ним майна, вид та маркування вилучених у нього боєприпасів, а також найменування і розмір вилучених наркотичних засобів, при цьому надав детальні пояснення з приводу обставин вчинення ним вказаних злочинів, суд першої інстанції за згодою учасників судового розгляду, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким з учасників судового провадження не заперечувались і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення особи. При цьому, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та врахувавши ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які за класифікацією злочинів, згідно ст. 12 КК України, відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, стан здоров`я обвинуваченого, що обтяжений рядом тяжких хронічних захворювань, розмір матеріальної шкоди, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих, а також наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття обвинуваченого та з урахуванням обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів, дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе лише шляхом призначення йому покарання за сукупністю злочинів із застосуванням вимог ст. 70 КК України у виді позбавлення волі. При цьому також зазначив, що підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності підстав для пом`якшення призначеного йому покарання шляхом застосування вимог, передбачених ст. 69 КК України та призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки всі зазначені обвинуваченим пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, а тому, навіть з урахуванням наявності таких пом`якшуючих покарання обставин, як його щире каяття, добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків та перебування на утриманні бабусі, колегія суддів, з огляду на ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення та кількості епізодів злочинної діяльності, не вбачає підстав для зміни вироку та пом`якшення ОСОБА_6 призначеного йому покарання.

За наведеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і підстав для пом`якшення призначеного йому покарання та застосування положень ст. 69 КК України не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які безумовно тягнуть за собою скасування вироку, у даному кримінальному провадженні не виявлено і таких порушень у поданій апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3