Справа № 359/3600/19
У Х В А Л А

26 квітня 2019 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
його захисника адвоката ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_11
його захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Переяславі-Хмельницькому клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, пп. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

Кримінальне провадження №0002123 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, пп. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК Українинадійшло до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду 25.04.2019 з Київського апеляційного суду відповідно до ухвали цього суду від 25.04.2019 про направлення справи до іншого суду в межах територіальної юрисдикції одного апеляційного суду.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні одного тяжкого злочину та замаху на вчинення злочину, що є особливо тяжким злочином. Зокрема, в тому, що за попередньою змовою з іншими особами, відповідно до заздалегідь розробленого плану 10 жовтня 2018 року з метою протиправного заподіяння смерті особи (вбивства), був співучасником іншої особи, яка привівши у бойову готовність заздалегідь приготовлений вибуховий пристрій вкинула його у відкриту квартирку вікна потерпілого. В результаті вибуху вкинутого вибухового пристрою потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді мінно-взривної травми нижніх кінцівок тазу, грудної клітки, лівого плеча, рваних ран обох стоп, гомілок, лівого стегна, пахової ділянки з наявністю інородних тіл.

27.03.2019 обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 02.05.2019.

Разом із направленням до суду обвинувального акту прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого без будь-яких додатків та доказів, що його обґрунтовують. Прокурор, котрий подав зазначене клопотання до суду не з`явився.

Прокурор ОСОБА_5 , що бере участь в підготовчому засіданні підтримав подане клопотання та уточнив його, зазначивши про необхідність саме обрання, а не продовження обвинуваченому запобіжного заходу, як визначено нормою статті 315 КПК України.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_10 , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, зазначає про те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого та замаху на вчинення особливо тяжкого злочинів, не має міцних соціальних зв`язків. Вказує на те, що він, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, оскільки міра покарання, що загрожує йому випадку визнання його винуватості дає підстави прокурору допустити наявність такого ризику. Також вказує, що він може незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів та продовжити злочинну діяльність. Фактично вказує ризики, що визначені чинним КПК без їх конкретизації. Також вказує на те, що ризики, які існували під час обрання та продовження запобіжного заходу в ході досудового розслідування не припинилися.

Таке твердження прокурора належним чином не підтверджено, оскільки до клопотання щодо запобіжного заходу не додано жодного доказу.

Захисник обвинуваченого заперечила проти такого клопотання, зазначивши про те, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи. Прокурором не надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції, що викладена в клопотанні. Жодної нової підстави для обрання її підзахисному запобіжного заходу прокурором не зазначено. Вказала, що прокурор обмежився подачею лише самого клопотання, не надавши будь-яких доказів його обґрунтованості та доведеності, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Обвинувачений також висловив заперечення з приводу такого клопотання прокурора, запевнивши суд у неухильності виконання всіх вказівок та застережень суду та обов`язкової явки до суду. Підтримав думку свого захисника в повному обсязі.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, суд дійшов наступних висновків.

Обвинувачений перебуває під вартою у цьому кримінальному провадженні вже майже 6 місяців.

Суд вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України стороною обвинувачення надані докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим низки кримінальних правопорушень. Зокрема, до суду направлено обвинувальний акт, що є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України і на які вказує прокурор: переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його винуватості.

У підготовчому судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризику, який існував на час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначений прокурором в клопотанні. Вагомість наявної обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень у поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, дає підстави вважати, що існує ризик вчинення особою дій щодо переховування від суду. Крім того, судове провадження тільки розпочинається, а з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження суд вважає, що ризик ухилення від суду наявний.

Однак, прокурором не доведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до Рішення ЄСПЛ у справі «Мюллер проти Франції» (пункт 44) «щодо небезпеки вчинення нових злочинів, то посилання на минуле особи не може бути достатнім для обґрунтування відмови в звільненні…»

Стосовно ризику перешкоджання здійснення правосуддя ЄСПЛ в своєму Рішенні в справі «Летельє проти Франції» (пункт 39) зазначив «Суд визнає, що реальна небезпека вчинення тиску на свідків могла таки бути на початку цієї справи, але вважає, що з часом вона значно зменшилася і в решті зникла зовсім.»

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Мамедова проти Росії» (пункт 79) зазначено, що «… ризик втручання заявниці у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою. Однак, після того як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.».

ЄСПЛ в своєму Рішенні у справі «Каучор проти Польщі» (пункт 46) зазначив, що «… суд постійно повторює, що хоч суворість можливого покарання є значущим елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи скоєнні нових злочинів, тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалих строків попереднього ув`язнення…».

У справі «Гюсеїн Есен проти Туреччини» ЄСПЛ в своєму Рішенні (пункт 77) зазначив, що «… якщо «стан доказів» можна вважати таким, що вказує на наявність серйозних ознак вини та якщо загалом такі обставини можуть бути важливими обвинувальними факторами, однак самі по собі не можуть бути достатніми, щоб виправдати продовження оскаржуваного позбавлення свободи впродовж такого тривалого періоду.».

Крім того, при розгляді даного клопотання суд звертає увагу на такі чинники: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявність постійного місця роботи, репутацію, майновий стан тощо.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, необхідність яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зважаючи на законодавчо визначену мету заходів забезпечення кримінального провадження досягнення дієвості цього провадження (ч.1 ст.131 КПК України), а також мету застосування запобіжного заходу забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду (ч. 1 ст. 177 КПК України), суд доходить висновку, що у даному кримінальному провадженні при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу має буди досягнута зазначена вище мета.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 194-196, 202, 314, 315 КПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження (обрання) запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Обрати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому в АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло цілодобово, із застосуванням електронних засобів контролю та покладення виконання таких обов`язків: прибувати до суду для участі в судових засіданнях; утриматися від спілкування з іншими обвинуваченими в даній справі, потерпілими та свідками в даній справі, що зазначені в обвинувальному акті та додатках до нього; носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали два місяці від дня її постановлення.
Передати дану ухвалу для виконання до місцевого органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого в порядку, визначеному п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України.

Ухвала не підлягає окремому оскарженню.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3