Справа № 161/1773/15-к Провадження №11-кп/802/168/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,
потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_12 - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Луцької місцевої прокуратури, цивільного відповідача ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2018 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що біля 11 год. 35 хв. 18 липня 2009 року в с.Милуші Луцького району на 3 км. + 100 м асфальтобетонної, сухої ділянки автодороги сполученням «Маяки-Луцьк», що з однією смугою руху в кожному напрямку, він як водій керуючи транспортним засобом - пасажирським автобусом марки «Богдан А09202», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи із правого узбіччя на проїзну частину дороги, порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме всупереч п.10.1., 10.2., 1.10. ПДР України, перед виїздом на проїзну частину автодороги не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу транспортному засобу, що рухався по ній, не переконався у тому, що позаду нього в попутному напрямку рухається легковий автомобіль марки «Ford Scorpio», транзитний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , створив перешкоду та небезпеку для даного транспортного засобу, внаслідок чого настала дорожньо-транспортна пригода в результаті якої водій автомобіля «Ford Scorpio» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді: забійної рани правого колінного суглобу, садна лівого колінного суглобу, закритого перелому нігтевої фаланги 1-го пальця правої стопи, неповного перелому 12-того ребра, справа, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступені тяжкості, та його пасажир - малолітній ОСОБА_14 , 2001 року народження, отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому нижньої третини обох кісток, лівого передпліччя без зміщення, що за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.08.2018 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зміїнець Луцького району Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, з незадовільним станом здоров`я, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано таким, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, однак після його вчинення захворів на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання.

Застосовано до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Стягнуто з ОСОБА_10 процесуальні витрати по справі у сумі 15126 (п`ятнадцять тисяч сто двадцять шість) грн. 02 коп. за проведення експертиз.

Частково задоволено позов ОСОБА_15 . Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином малолітньому ОСОБА_14 . Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_15 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. страхового відшкодування моральної шкоди завданої злочином малолітньому ОСОБА_14 .
Частково задоволено позов ОСОБА_7 . Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 у відшкодування майнової шкоди завданої вчиненням злочину в розмірі 25330 (двадцять п`ять тисяч триста тридцять) грн., та 20000 (двадцять тисяч) грн. - відшкодування моральної шкоди завданої злочином. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_7 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. страхового відшкодування майнової шкоди завданої злочином, та 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. страхового відшкодування моральної шкоди завданої злочином.
Прийняте рішення місцевий суд мотивував тим, що зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами стверджуються вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, яке слід кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України. Водночас, судом вказано про те, що ОСОБА_10 після вчинення кримінального правопорушення захворів на психічну хворобу, яка виключає застосування до нього покарання, та надає можливість застосування примусових заходів медичного характеру.

У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою і невмотивованою та оскаржує її у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що згідно висновку комісійної судової психіатричної експертизи №147 від 07.06.2016 року ОСОБА_10 не може давати правдиві показання та розуміти їх зміст, оскільки страждає на психічний розлад. Посилаючись на норми ст.335 КПК України вказує, що суд повинен був зупинити дане провадження в частині обвинувачення ОСОБА_10 , однак цього не зробив. Крім того вказує, що оскільки ОСОБА_10 є обмежено осудним, то судовий розгляд щодо нього повинен здійснюватись в загальному порядку, а отже, вимоги ч.2 ст.506 КПК України, яка передбачає можливість розгляду справи без участі такої особи в даному випадку застосовуватись не можуть, так як порушують право на захист обвинуваченого. З огляду на викладене просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження направити до суду першої інстанції для проведення судового розгляду в загальному порядку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною, необґрунтованою і невмотивованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і неповнотою судового розгляду. Вказує, що застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку є незаконним, оскільки судом не встановлено, що обвинувачений являється небезпечною для суспільства особою в силу його хворобливого стану, поведінки та вчиненого діяння. Крім того вказує, що суд не вправі був розглядати справу у відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки випадків, передбачених ст.ст.323, 381 КПК України, за яких це можливо було робити, не існувало. Зазначає також, що місцевим судом при вирішенні клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Вказує, що судом також неправильно було покладено на ОСОБА_10 судові витрати на залучення експерта, оскільки такі витрати покладаються лише на засуджених. Не погоджується також з оскаржуваною ухвалою в частині вирішення цивільних позовів. З огляду на це просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Цивільний відповідач ОСОБА_12 в поданій апеляційній скарзі вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, характері правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань, засадах розумності, виваженості та справедливості. Крім того вказує, що суд не навів мотивів, з яких виходив при постановленні ухвали в частині відшкодування розміру майнової шкоди, доказів на її підтвердження, та положень закону, якими керувався. Також зазначає, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення. А тому просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині: стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 50000 грн. моральної шкоди завданої злочином малолітньому ОСОБА_14 ; стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 25330 грн. майнової шкоди, завданої вчиненням злочину, та 20000 грн. моральної шкоди завданої злочином. В заявлених цивільних позовах ОСОБА_15 в інтересах малолітнього ОСОБА_14 , та ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої злочином відмовити.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, пояснення учасників провадження, які кожен окремо підтримали свої скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора, та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 підлягають до задоволення, а цивільного відповідача ОСОБА_12 - до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону під час розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст.19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Згідно із п.3 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб , які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання .

Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд відповідно до ст.94 КК України може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Згідно із п.2 ч.1 та ч.4 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
У висновку комісійної судової психіатричної експертизи №147 від 07.06.2016 року, на який суд послався при постановленні оскаржуваної ухвали, зазначено, що обвинувачений ОСОБА_10 з часу перенесення інсульту 21.09.2015 року страждає на психічний розлад у формі астенічного варіанту психоорганічного синдрому з повною моторною та частковою сенсорною афазією. Наявний у нього розлад є вадою, котра позбавляє його можливості самостійно реалізувати своє право на захист. Він не здатний в повній мірі розуміти характер та фактичний зміст власних дій, керувати ними та передбачати їх наслідки. Внаслідок наявного розладу мовлення ОСОБА_10 не може давати правдиві покази та розуміти їх зміст (а.с.249-251 т.1).
Водночас в даному висновку експерта відсутні відомості про те, що ОСОБА_10 хворіє на психічну хворобу в силу якої є суспільно небезпечною особою.
Проаналізувавши даний висновок експерта, колегія суддів приходить до висновку, що хвороба ОСОБА_10 , на яку він захворів вже після вчинення інкримінованого йому діяння, не є такою, яка б давала суду достатні підстави в розумінні вищевказаних норм матеріального та процесуального законодавства, для застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Місцевий суд на вищенаведені положення законодавства та висновок експерта належної уваги не звернув та застосував до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Наведене порушення, відповідно до ст.412 КПК України є істотним, оскільки перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення та таким, яке згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст.409, ст.415 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду провадження щодо ОСОБА_10 у суді першої інстанції.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора, захисника обвинуваченого ОСОБА_10 -адвоката ОСОБА_11 задовольнити, апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_12 задовольнити частково, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2018 року щодо ОСОБА_10 скасувати та призначити новий судовий розгляд провадження щодо ОСОБА_10 в суді першої інстанції.

Головуючий

Судді