МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/285/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст.125 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000367 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Степанівки Веселинівського району Миколаївської області, громадянку України, яка має професійно-технічну освіту, заміжню, яка має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючу, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України (надалі КК України);

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Великий Митник Хмільницького району Вінницької області, громадянку України, яка має професійно-технічну освіту, заміжню, раніше не судиму, непрацюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1
- визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Степанівки Веселинівського району Миколаївської області, громадянку України, яка має професійно-технічну освіту, проживаючу в цивільному шлюбі, яка має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючу, раніше не судиму, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_3 ,
- визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_11 ,

обвинувачені: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_12 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

представник потерпілої ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги потерпілої та її представника.
Просять вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2018 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, ОСОБА_10 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у сумі по 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень з кожної.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень.
ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та призначено покарання - у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 (п`ятсот десять) гривень.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень.
ОСОБА_10 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 (п`ятсот десять) гривень.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень.

Узагальнені доводи апеляційної скарги потерпілої та її представника.
Не оспорюючи доведеність вини обвинувачених, вважають, що при ухваленні вироку судом першої інстанції призначено покарання, що є не достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.
На думку апелянтів, судом першої інстанції не обґрунтовано визначено вид покарання обвинуваченим та його розмір.
Зазначають, що у вироку суд першої інстанції не зазначив обставини, які обтяжують покарання, як передбачено статтею 67 КК України, а саме, що кримінальне правопорушення вчинене групою осіб за попередньою змовою.
Апелянти вважають, що судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні покарання обвинуваченим, не враховано особу потерпілої, а саме що вона є особою похилого віку, пенсіонеркою та хворою на онкологічне захворювання, та її думку щодо призначення покарання.
Апелянти вказують, що судом першої інстанції, під час розгляду цивільного позову, не в повній мірі було враховано фізичні та моральні страждання потерпілої ОСОБА_6 , а за такого, призначене відшкодування моральної шкоди, на їх переконання, не є достатнім.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях прокурор просить в задоволенні вимог апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 відмовити.
Вказує, що висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, як наслідок призначене покарання відповідає особам винних та тяжкості вчиненого ними злочину.
На думку прокурора, відсутні підстави для зміни вироку суду і в частині визначення суми стягнення моральної шкоди.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2018 року встановлено, що 1 серпня 2017 року приблизно о 14:00 годині ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знаходячись на пасовищі в с. Степанівка Веселинівського району Миколаївської області, вигнали з череди корову потерпілої ОСОБА_6 , в зв`язку з захворюванням корови на лейкоз. На цьому ґрунті між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і потерпілою ОСОБА_6 виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості нанесла не менше трьох ударів дерев`яною палицею по лівій нозі ОСОБА_6 , в результаті чого спричинила їй тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці лівого кульшового суглоба, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_8 свої протиправні дії відносно ОСОБА_6 самостійно припинила.
Під час сварки ОСОБА_9 штовхнула ОСОБА_6 на землю. В момент, коли ОСОБА_6 перебувала у незручному для себе положенні та не могла в повній мірі себе захищати, ОСОБА_9 умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості нанесла один удар дерев`яною палицею в область грудей ОСОБА_6 зліва, в результаті чого спричинила їй тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці лівої молочної залози, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження. Після цього ОСОБА_9 свої протиправні дії відносно ОСОБА_6 самостійно припинила.
В момент, коли ОСОБА_6 перебувала у незручному для себе положенні та лежала на землі на спині і не могла в повній мірі себе захищати, ОСОБА_10 умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості нанесла один удар дерев`яною палицею в область грудей ОСОБА_6 зліва, в результаті чого спричинила їй тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці лівої молочної залози, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження. Після цього ОСОБА_10 свої протиправні дії відносно ОСОБА_6 самостійно припинила.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення потерпілої та її представника на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинувачених, захисника та думку прокурора про її безпідставність, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень) за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 , за частиною 2 статті 125 КК України, та дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за частиною 1 статті 125 КК України, апелянтами не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідну й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Частина 1 статті 125 КК України передбачає покарання за умисне легке тілесне ушкодження у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
Відповідно до частини 2 статті 125 КК України, умисне тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року , або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
На підставі пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Пункт 2 вказаної постанови передбачає, що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.
Призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65, 66 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про осіб обвинувачених.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , за частиною 2 статті 125 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, врахував дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання та відповідно до досудової доповіді характеризується з позитивної сторони, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, врахував обставину, яка пом`якшує покарання, а саме перебування на утриманні неповнолітньої дочки, 2008 року народження, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 за частиною 1 статті 125 КК України, суд першої інстанції не виявив обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, врахував дані про особу обвинуваченої, зокрема, її не перебування на обліку у лікаря нарколога та психіатра, її позитивну характеристику за місцем проживання та відповідно до досудової доповіді, не притягнення раніше до кримінальної відповідальності.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_10 за частиною 1 статті 125 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, врахував дані про особу обвинуваченої, не притягнення раніше до кримінальної відповідальності, її позитивну характеристику за місцем проживання та відповідно до досудової доповіді, не перебування на обліку . у лікаря нарколога та психіатра, відсутність обставин, які обтяжують покарання, врахував обставину, яка пом`якшує покарання, а саме перебування на утриманні неповнолітнього сина 2003 року народження.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що призначене обвинуваченим покарання у виді штрафу є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченими та попередження вчинення ними нових злочинів.

За такого, є не слушними доводи апелянтів щодо необґрунтованого визначення виду покарання обвинуваченим та його розміру.

Твердження апелянта, щодо необґрунтованого не визнання судом першої інстанції обставин, які обтяжують покарання, як передбачено статтею 67 КК України, а саме, що кримінальне правопорушення вчинене групою осіб за попередньою змовою, то вони є безпідставними, оскільки, органами досудового розслідування такі обставини виявлені не були, та не були зазначені в обвинувальному акті.
Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , то він вирішений судом першої інстанції відповідно до статей 127, 128, 129 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), статей 23, 1166, 1167, 1177 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).
Відповідно до вимог частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до статті 23 ЦК України, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, вказані норми встановлюють загальні правила, відповідно до яких відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції також дотримався.
Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 виходив з доведеності винуватості обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується суд апеляційної інстанції.
Також, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо спричинення потерпілій ОСОБА_6 , в результаті протиправних дій обвинувачених, моральної шкоди, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції, відповідно до положень частини 3 статті 23 ЦК України, в повному обсязі враховано характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступеня вини обвинувачених, обставини, за яких було вчинено злочини. При визначенні розміру відшкодування враховано вимоги розумності і справедливості.
Істотних порушень норм КПК України, які б були безумовними підставами для скасування вироку судом апеляційної інстанції не встановлено.
За наведених обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку ухваленого судом першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 .
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2018 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: