Справа № 716/1080/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2019 Заставнівський районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

з участю сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР під №0000171 від 13.06.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, розлученої, має на утриманні двох дітей, працюючої на ТОВ «Розма» в м.Чернівці, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:
Обвинувачена ОСОБА_6 12 червня 2018 року приблизно о 07-30 годині знаходячись на вул.Драгоманова в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області зустріла потерпілу ОСОБА_5 з якою перебувала в неприязних стосунках. В ході виниклого словесного конфлікту на побутовому ґрунті вони почали ображати одна одну та погрожувати фізичною розправою. В ході цього обвинувачена ОСОБА_6 нанесла правою ногою один удар в живіт потерпілій ОСОБА_8 , після чого взяла останню двома руками за плечі стиснувши їх та подряпала. В результаті вказаних дій потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді синців і саден в ділянці лівого та правого плечей. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_6 умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження, скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст.125 ч.1 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
В судовому засіданні допитана обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала частково та показала наступне. Показала, що 12.06.2018 року близько 07-30 години вона зустрілась із потерпілою ОСОБА_5 на АДРЕСА_2 . Між ними виник словесний конфлікт, оскільки потерпіла звинувачувала її родичів в побитті матері та на її думку вона була причетна до цього. В ході виниклого конфлікту потерпіла ображала її нецензурними словами та нанесла їй два удари в ділянку голови та плеча. Вона в свою чергу з метою припинення дій потерпілої, схопила останню руками за плечі та нанесла удар ногою в ділянку паху. Весь конфлікт тривав близько 2-3 хвилин. Вказала також, що вона вважає винною у виниклому конфлікті саме потерпілу, яка спровокувала ці події.

Незважаючи на часткове визнання своєї провини обвинуваченою ОСОБА_6 , її вина у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання з яких вбачається, що 12.06.2018 року близько 07-30 години в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області між нею та обвинуваченою ОСОБА_6 виник словесний конфлікт. Він розпочався з того, що вона звернула увагу на побиття своєї матері родичами обвинуваченої. Даний інцидент мав місце днем раніше. Під час цього обвинувачена нанесла їй один удар ногою в ділянку паху та подряпала плечі, оскільки схопилась за них. В подальшому вона у відповідь вона відштовхнула її. Весь конфлікт між ними тривав близько 2-3 хвилин. Також вказала, що на даний момент вона повністю підтримує позовні вимоги викладені в позовній заяві та вказала, що просить її задовольнити. З приводу покарання поклалась на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що 12.06.2018 року вранці поверталась додому з роботи. Разом з нею йшла обвинувачена ОСОБА_5 . Перебуваючи в с.Веренчанка по вул.Драгоманова вона жодного конфлікту між обвинуваченою та потерпілою не бачила, оскільки була втомлена та поспішала додому.

Крім показів потерпілої, вина обвинуваченої ОСОБА_6 також повністю підтверджується письмовими доказами.

Так, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушенні від 12.06.2018 року (а.с. 5) вбачається, що потерпіла ОСОБА_5 повідомила про своє побиття громадянкою ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта №104 Е від 18.06.2018 року судово-медичної експертизи (а.с. 12) у потерпілої ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців і саден в ділянці лівого та правого плечей. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, також від дії твердих тупих предметів з гострими гранями, при стисканні між твердими тупими предметами ,цілком можливо при обставинах, які описані в ухвалі суду і на які вказала потерпіла, при здавленні її обох плечей пальцями рук сторонньої особи, під час боротьби і можуть відповідати терміну на 12.06.2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вище описані ушкодження не характерні для падіння потерпілої з висоти власного зросту із послідуючим ударянням об тверді виступаючі поверхні. Кількість ушкоджень виявлених на тілі потерпілої шість.

Як вбачається з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, який проводився під час проведення слідчого експерименту від 22.06.2018 року (а.с. 13-15), то потерпіла ОСОБА_5 продемонструвала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_6 . Суд бере до уваги той факт, що покази потерпілої дані нею на вказаній стадії досудового розслідування відповідають вищевказаним обставинам викладеним в висновку експерта в частині локалізації отриманих ушкоджень.

Згідно переглянутого в судовому засіданні слідчого експерименту, що проведено з обвинуваченою ОСОБА_6 22.06.2018 року (а.с. 28-30), то остання продемонструвала послідовність нанесення нею удару ногою в ділянку паху потерпілій та нанесення подряпин на руках.

Позиція обвинуваченої під час судового розгляду щодо ініціації виникнення конфлікту з боку потерпілої знайшла своє підтвердження. Це вбачається як з показів самої потерпілої так і з показів обвинуваченої. Судом береться до уваги, що саме потерпіла перша розпочала словесний конфлікт, який в подальшому переріс в фізичний контакт між його учасниками. Разом з тим, суд також враховує і той факт, що згідно показів обвинуваченої вона мала можливість уникнути конфлікту, однак не скористалась цим.

Допитана в судовому засіданні потерпіла, показання якої викладені вище, категорично вказувала на умисність дій обвинуваченої ОСОБА_6 , детально та послідовно розповіла про механізм нанесення їй тілесних ушкоджень останньою. Показання потерпілої підтверджуються вищевказаним висновком судово-медичної експертизи дослідженим судом, щодо способу та механізму завдання тілесних ушкоджень та повністю узгоджується з останнім.

Крім того, сама обвинувачена в судовому засіданні не заперечувала факт наявності виниклого між нею та обвинуваченою конфлікту, що мав місце у зв`язку із сутичкою між їхніми родичами, що був напередодні.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по кримінальному провадженню докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 доведена. Її дії слід кваліфікувати за ст. 125 ч.1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання обвинуваченій у відповідності до ст.66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

Суд враховує те, що обвинувачена по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судима, розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вчинила кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії невеликої тяжкості, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до змісту досудової доповіді ризик вчинення нею повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Судом береться до уваги також думка потерпілої, яка вказала, що має претензії до обвинуваченої в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З приводу виду покарання поклалась на розсуд суду. Крім того, при визначенні виду покарання суд бере також до уваги віктимну поведінку потерпілої та дії останньої, які спровокували виникнення конфлікту.

З урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_6 , суд вважає, що виправлення останньої можливе без ізоляції від суспільства, їй слід призначити покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті. Обраний обвинуваченій такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченої, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

У відповідності до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 128, ч.1 ст.129 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

На підставі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого, Пленум ВСУ в п. 31 Постанови № 13 від 2 липня 2004?р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» орієнтує суди на необхідність керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995?р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, у п. 3 вказаної Постанови зазначається: «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Серед основних обставин, що впливають на розмір компенсації моральної шкоди, зазначена Постанова Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України визначають: характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що потерпілою ОСОБА_5 подано до суду позовну заяву до обвинуваченої ОСОБА_6 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої злочином. Розмір немайнової вимоги становить 30000 гривень, які потерпіла просить стягнути на свою користь з обвинуваченої. Разом з тим, в судовому засіданні позовні вимоги не були доведені належними та допустимими доказами з чого суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог та про доцільність відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватою у пред?явленому обвинуваченні за ст.125 ч.1 КК України, що визнано судом доведеним, та призначити їй покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ ОСОБА_1