Справа № 751/5789/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/402/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005371, № 0003352, № 0004607, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Славутич Київської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-23.06.2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить закрити відносно нього кримінальне провадження за ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України за відсутністю складу кримінальних правопорушень, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 185 КК України та пом`якшити призначене йому покарання.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185; ч.3 ст. 185; ч.2 ст.186; ч. 2 ст.289; ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі; за ч.3 ст. 185 КК України - 4 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення; за ч.2 ст. 289 КК України - 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України - 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів, остаточно призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто, з 01.08.2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 6435 грн.00коп.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вину за ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України не визнає. Проте, під час досудового розслідування та судового слідства в суді 1 інстанції вину не заперечував, так як з боку працівників поліції застосовувався психологічний тиск на нього, йому погрожували та обіцяли мінімальний строк.

Також вказує, що вину по ч. 2 ст. 186 КК України не визнає та вважає, що в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він забрав у потерпілого мобільний телефон у той час, коли останній спав.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 15.05.2018 року близько 18 годин 30 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на території металобази по вул. Гребінки, буд. 128 у м. Чернігові, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу в будівлі охорони зі столу таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia Star E71» вартістю 362 грн.67 коп., який належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

25.05.2018 року, у нічний час, ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, всупереч волі власника, знаходячись біля будинку № 100, що по вулиці Костромській у м.Чернігові, шляхом котіння незаконно заволодів мопедом марки «Соул», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 11243грн. 72 коп., який перебуває у законному володінні ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

01.06.2018 року, близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, залізши на паркан та в подальшому простягнув руку на дах літнього душу, який знаходиться на огородженій території господарства АДРЕСА_2 , належному ОСОБА_11 , тим самим проник на вказану територію, звідки з даху літнього душу таємно викрав алюмінієвий бідон ємністю 40 л, вартістю 449 грн.80 копійок, що належить потерпілій, чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вказану суму.

14.07.2018 року, близько 14 год. 30 хв., обвинувачений, перебуваючи на прибудинковій території будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом зловживання довірою раніше знайомого ОСОБА_12 , під приводом здійснення дзвінка, заволодів мобільним телефоном марки «Prestigio» моделі «Muze D1 1285 Dual Sim White», вартістю 431 грн. 15 коп. з карткою мобільного оператора «Лайфселл», вартістю 40 грн.00коп., та карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 40 грн.00 коп., належними ОСОБА_13 . Після чого не реагуючи на зауваження ОСОБА_12 щодо повернення викраденого майна, розуміючи та усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, утримуючи викрадене майно, з метою залишення місця вчинення злочину, втік з прибудинкової території у невідомому напрямку, таким чином викравши відкрито вказане чуже майно загальною вартістю 511 грн. 15 коп., що належить ОСОБА_13 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

01.08.2018 року, близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, всупереч волі власника, шляхом перелізання через паркан у вигляді сітки, проник на територію охоронюваної автостоянки по вул. Івана Мазепи, буд. 53 у м. Чернігові, де шляхом котіння намагався незаконно заволодіти транспортним засобом - мотоциклом марки «Venom», модель «200», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , який перебуває у законному володінні ОСОБА_14 , чим намагався спричинити останньому матеріальну шкоду на суму 22145,68 грн. Однак, підвівши та почавши котити мотоцикл, тобто виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки він був виявлений та затриманий з мотоциклом охоронцем автостоянки на виїзді з її охоронюваної території.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України скасувати та в цій частині кримінальне провадження закрити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 185 КК України та пом`якшити призначене йому покарання, крім того, не погодився і з кваліфікацією його дій за ч.3 ст.185 КК України, заперечував щодо кваліфікуючої ознаки - проникнення; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевірка і дослідження доказів при апеляційному розгляді проводилося тільки щодо оскаржуваних обвинуваченим кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні суду 1 інстанції обвинувачений ОСОБА_6 з кваліфікацією своїх дій за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289, та ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України погодився повністю та не оспорював фактичні обставини скоєного, в решті обвинувачення - вину визнав частково.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 вину за ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 185 КК України не визнав та показав, що транспортні засоби не викрадав, обмовив себе на досудовому розслідуванні у вчиненні даних злочинів, так як працівники поліції і прокурор запевнили його, що в такому разі до нього буде застосована більш м`яка міра покарання. Не заперечував, що він дійсно був затриманий охоронцем та працівниками поліція біля стоянки, але тієї ночі він посварився з вітчимом і пішов з дому та просто прогулювався біля вказаної автостоянки, а охоронник сприймав це як викрадення транспорту. Щодо відкритого викрадення мобільного телефону показав, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки в момент викрадення потерпілий спав. Наполягав, що ОСОБА_12 не міг бігти за ним, як на це вказує свідок ОСОБА_11 , так як той ледь тримався на ногах, хоча обмовляти його у свідка не було підстав. Він дійсно викрав бідон у потерпілої, але на територію подвір`я не проникав, оскільки зняв його із забору.

Проте, не дивлячись на не визнання ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч.3 ст.185 КК України, його винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень підтверджується доказами у кримінальному провадженні, які були безпосередньо досліджені судом 1 інстанції в судовому засіданні, і яким дана належна оцінка в їх сукупності та взаємозв`язку, з чим погоджується і апеляційний суд.

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 23.08.2018 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , останній в присутності понятих, добровільно розповів та показав на місці, окрім іншого, яким чином намагався заволодіти транспортним засобом на території автостоянки по вул. Івана Мазепи, буд. 53 у м. Чернігові 01.08.2018 року, а також обставини незаконного заволодіння транспортним засобом мотоциклом «Соул» по вул. Костромській, 100 у м. Чернігові 25.05.2018 року (т.2 а.п.190-195).

Вказані свідчення обвинуваченого ОСОБА_6 про заволодіння мотоциклом та намагання заволодіння мопедом, суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку, оскільки вони підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні та узгоджуються з ними.

Протоколом огляду місця події від 01.08.2018 року зафіксовано на земельній ділянці (автостоянці) за адресою м. Чернігів, вул. І.Мазепи, 53, місцезнаходження мотоциклу «Venom 200», державний номерний знак НОМЕР_5 , та на відстані 1м від нього ОСОБА_6 , який пояснив, що хотів заволодіти даним мотоциклом, але був затриманий охоронцем вказаної автостоянки (т.2 а.п. 128-135).

Висновком судової дактилоскопічної експертизи № 998 від 27.08.2018 року встановлено, що виявлені та вилучені сліди рук під час огляду місця події 01.08.2018 року за адресою: вул. І.Мазепи, 53, залишені ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 175-182).

Під час проведення слідчого експерименту від 24.07.2018 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , останній показав обставини відкритого викрадення ним мобільного телефону марки «Prestigio» 14.07.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.п. 232-238).

Такі його показання узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_13 , яка суду 1 інстанції показала, що у липні 2018 року у неї проживав ОСОБА_12 , у якого були матеріальні труднощі. 14 липня 2018 року вона пішла на роботу, а він залишився сам вдома, вона залишила йому свій мобільний телефон марки «Prestigio», щоб бути на зв`язку. У денний час їй зателефонувала її сусідка ОСОБА_11 та повідомила, що бачила, як ОСОБА_6 заходив на її подвір`я, забрав у ОСОБА_12 телефон і пішов. На крики ОСОБА_15 повернути телефон, обвинувачений не реагував. Також зі слів ОСОБА_15 їй відомо, що до нього приходив Коновал, попросив телефон, розмовляв, а потім почав виходити з двору, на його крики щодо повернення телефону не реагував. Також показала, що дізнавшись про викрадення телефону, вона особисто телефонувала на нього. На її вимоги повернути телефон ОСОБА_16 виражався нецензурною лайкою, а потім зовсім припинив відповідати на її дзвінки. Підтвердила вартість мобільного телефону марки «Prestigio» моделі «Muze D1 1285 Dual Sim White» - 431 грн. 15 коп. та карток мобільних операторів «Лайфселл» та «Київстар» по 40 грн.00 коп. кожна.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду 1 інстанції підтвердила, що у середині липня 2018 року, після обіду, вона бачила, як із сараю потерпілої ОСОБА_13 вийшов обвинувачений, а за ним слідом одразу вийшов ОСОБА_12 та казав: «телефон, телефон віддай», на що обвинувачений висловився нецензурно та з телефоном пішов. Вона зрозуміла, що обвинувачений викрав телефон, тому зателефонувала потерпілій та повідомила про те що сталося.

Свідчення потерпілої та свідка суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2018 року за участю свідка ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 підтверджено обставини відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 обвинуваченим ОСОБА_6 14.07.2018 року (т.1 а.п.198-204, 205-210).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.07.2018 року, свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_6 як особу, що 14.07.2018 року заволоділа мобільним телефоном марки «Prestigio» у дворі буд. 8 по провул. Мінському в м. Чернігові (т.2 а.п.9-11).

Висновками судово-психіатричних експертиз встановлено, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення, був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними на цей час. На теперішній час виявляє ознаки легкої розумової відсталості, але він може правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. За його психічним станом на теперішній час примусові заходи медичного характеру не показані (т.1 а.п. 247-250, т.2 а.п.46-49, 213-216).

При наведених вище доказах, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене повторно; незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно; закінченому замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно та з проникненням у інше сховище, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Погоджуючись з таким висновком суду 1 інстанції, колегія суддів вважає, що будь-які докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин та непричетності ОСОБА_6 до даних злочинів відсутні, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Посилання обвинуваченого про перекваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 185 КК України не є слушними та такими, що спростовуються вище вказаними доказами, так як обвинувачений, заволодівши мобільним телефоном марки «Prestigio» моделі «Muze D1 1285 Dual Sim White», не реагуючи на вимоги ОСОБА_12 щодо повернення телефону, утримуючи викрадене майно, розумів та усвідомлював відкритий характер своїх дій, та з метою залишення місця вчинення злочину, втік.

Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та його показання про непричетність до злочинів за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжких кримінальних правопорушень.

Щодо наявності в діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки проникнення до сховища по епізоду викрадення чужого майна бідона 01.06.2018 року у потерпілої ОСОБА_11 , ч.3 ст.185 КК України, суд 1 інстанції у вироку детально виклав обґрунтування з цього приводу, з висновками яких погоджується і колегія суддів.

Матеріалами кримінального провадження не встановлено застосування до обвинуваченого недозволених методів на досудовому розслідуванні.

Апеляційний суд з`ясовував доводи обвинуваченого щодо застосування відносно його, як він заявляв в апеляційній скарзі, психологічного тиску та погроз. Обвинувачений колегії суддів пояснив, що його працівники поліції тільки вмовляли взяти на себе вину по ст.289 КК України, обіцяючи мінімальний строк покарання, на що він погодився, конкретно хто обіцяв, сказати не міг. За погрози не говорив. Тому доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, розмір викраденого майна, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, перебуває на обліку у наркологічному диспансері з 27.02.2018 року з приводу: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та психоактивних речовин, синдром залежності, за місцем проживання характеризується задовільно, також висновок органу пробації, згідно якого застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з конфіскацією майна, із застосуванням ст. 70 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4