Справа № 740/5386/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/269/19
Категорія - ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000414 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 , одружений, освіта професійно-технічна, не працює, раніше не судимий,

задоволено клопотання прокурора та застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Місцевим судом встановлено, що 09 квітня 2018 року, близько 12.30 год., ОСОБА_8 , страждаючи на шизоафективний розлад маніакального типу, не усвідомлюючи свої дії та не керуючи ними, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , де на той час перебував ОСОБА_11 , кинув останньому в обличчя шматок асфальтного покриття, в результаті чого завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Своїми умисними діями, що виразились в заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_11 , ОСОБА_8 учинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування скарги зазначив, що потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_8 відшкодував йому завдану шкоду, претензій він до нього не має. Тобто, фактично потерпілий відмовився від підтримання обвинувачення у формі приватного обвинувачення, що слугувало підставою для закриття кримінального провадження. Крім того, після вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_8 двічі добровільно проходив стаціонарне лікування у Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні. Про позитивні зміни у поведінці його підзахисного у судовому засіданні зазначали потерпілий та законний представник ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді; ОСОБА_8 , його захисника та законного представника, котрі підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, який просив залишити без змін ухвалу місцевого суду, вважаючи її законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у поданій апеляційній скарзі захисник не оспорює.

За змістом ч.2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

При визначенні виду примусових заходів медичного характеру, згідно з ч.1 ст.94 КК України, є обов`язковим врахування: 1) характеру і тяжкості захворювання; 2) тяжкості вчиненого діяння; 3) ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Зокрема, примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, передбачений ч.3 ст. 94 КК України і, відповідно до неї, може бути застосований судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

У п.15 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» вказано, що для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №567 від 23.10.2018 року у ОСОБА_8 у період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, мав місце рекурентний шизоафективний розлад, маніакальний тип (F25.0 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду). ОСОБА_8 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, до якого відноситься кримінальне провадження, у вчиненні якого він підозрюється. У ОСОБА_8 на теперішній час мають місце шизоафективний розлад, маніакальний тип (F25.0 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду). Наявний психічний розлад у нього позбавляє його здатності правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. ОСОБА_8 показане застосування примусових заходів медичного характеру з госпіталізацією до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Отже, місцевим судом правильно встановлено, що на даний час ОСОБА_8 страждає психічним захворюванням, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також перебував у неосудному стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При визначенні ОСОБА_8 виду і міри медичного характеру, місцевий суд врахував характер душевного захворювання останнього, рекомендації експертів про тип лікувального закладу, особу ОСОБА_8 , який скоїв суспільно-небезпечне діяння, що не відноситься до категорії тяжких, раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, та дійшов правильного висновку, що за своїм психічним станом він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_8 становить суспільну небезпеку, а тому застосування до нього примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із звичайним наглядом є необхідним та достатнім заходом, оскільки з матеріалів кримінального провадження та висновків лікарів-психіатрів не вбачається того, що останній видужав та стан його здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба у застосованих заходах.

Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що його підзахисний у 2018 році двічі добровільно пройшов лікування і на даний час не становить загрози для суспільства, не заслуговує на увагу, так як судово-психіатрична експертиза щодо ОСОБА_8 проводилась вже після його лікування, і висновок судово-психіатричної експертизи №567 від 23.10.2018 року говорить про наявність у останнього шизофренного розладу, маніакального типу, і саме за його психічним станом йому показане застосування примусових заходів медичного характеру з госпіталізацією до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Крім того, як вірно вказав місцевий суд, невжиття відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру може спричинити серйозну загрозу заподіяння неминучої шкоди цій особі або іншим особам.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції враховані, а тому доводи захисника не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 січня 2019 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4