УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2019 року

м. Київ
справа 592/8052/17
провадження № 51-494ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2018 року в межах кримінального провадження № 0002130 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.
Суть питання
За вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 :

на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування: витрат на лікування 1456,41 грн, моральної шкоди 4000 грн, витрат на правову допомогу 1500 грн;
на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у комунальному закладі «Сумська обласна клінічна лі карання» 2693,80 грн.
Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 30 листопада 2018 року змінив вирок місцевого суду, призначив ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 122 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік. Крім того постановив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу 3000 грн. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації своїх дій, посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить змінити ухвалу апеляційного суду, доповнивши її резолютивну частину речення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 ).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений, порушуючи питання про звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком, не наводить жодних доводів на обґрунтування неправильного застосування судами, як першої так і апеляційної інстанцій, при розгляді кримінального провадження за його обвинуваченням, закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на положення ст. 413 КПК та зважаючи на приписи ст. 75 КК у їх взаємозв`язку.
Також, засуджений ОСОБА_4 , обмежившись загальними фразами, не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даним про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65, КК.
Крім того, у своїй касаційній скарзі засуджений не зазначає, яких саме порушень допустився апеляційний суд в результаті перегляду кримінального провадження щодо нього, та не наводить доводів, як допущені, на його думку, апеляційним судом порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для зміни касаційним судом ухвали апеляційної інстанції згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 412414, 419 цього Кодексу.
При цьому касаційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги засудженого, в тому числі й щодо суворості призначеного йому покарання.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Слід зазначити й про те, що касаційна скарга засудженого містить суперечності, оскільки вона подана на вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного суду, а в прохальній її частині засуджений порушує питання про зміну лише ухвали апеляційного суду.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3