Дата документу 24.01.2019 Справа № 317/2076/16-к
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/71/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/2076/16-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Запорізького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.185 КК України.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.185 КК України. В клопотанні зазначено, що 30.08.2003 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою з ОСОБА_11 , знаходячись на автодорозі, яка розташована поблизу с. Наталівка Запорізького району, Запорізької області, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно напали на ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_8 наніс ряд ударів палицею по голові та по різним частинам тіла потерпілого, намагалися заволодіти грошовими коштами, які належать потерпілому у сумі 50 гривень, тим самим причинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна в області правого плеча, в області обох колінних суглобів, поранення верхньої третини лівого передпліччя, які згідно висновку експерта №1406 від 27.07.2004 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, скоєний за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 11.05.2004 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом виставлення віконного скла, проник до приміщення будинку АДРЕСА_1 ,який належить ОСОБА_13 , звідки таємно викрав магнітофон імпортного виробництва, вартістю 120 гривень, багатоцільовий телефон вартістю 160 гривень, шапку норкову чоловічу вартістю 160 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 , збиток на загальну суму 440 гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що в рамках кримінального провадження №0000374 від 01.03.2014 року жодні процесуальні дії на збирання доказів не проводились, а тому підозру ОСОБА_8 не можна вважати обґрунтованою.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Слідчий суддя безпідставно дійшов висновку про те, що підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою. В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_8 розповів про обставини вчинення ним та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а також показав, що у 2003 році вони наздогнали потерпілого ОСОБА_12 та він особисто наносив дерев`яною палицею потерпілому удари по всій частині тіла. Слідчий суддя не взяв до уваги протокол допиту потерпілого, протоколи очної ставки, протокол огляду місця події, постанову про визнання речовим доказом, висновки експертиз та інші матеріали справи.

Витяг, на який посилається слідчий суддя датований 01.03.2014 року, з якого неможливо встановити статус підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки підозра відносно останнього складена та направлена поштою 07.07.2014 року та безпосередньо він ознайомлений 24.12.2018 року. Зупинити провадження відповідно до вимог КПК України неможливо без підозрюваного, тому безумовно на час зупинення провадження ОСОБА_8 вже мав статус підозрюваного.

Крім того, в ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Згідно отриманої інформації від Наталівської сільської ради Запорізької області ОСОБА_8 значиться зареєстрованим в АДРЕСА_1 , але не проживає за вказаною адресою, неодружений, постійного місця роботи немає. Підозрюється у вчинення тяжких злочинів, та знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочини може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Таким чином, менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків.

Також слідчим помилково було долучено до матеріалів клопотання постанову про заміну групи прокурорів, яка немає ніякого відношення до цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зазначено, що підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні №0000374 від 01.03.2014 року не можна вважати обґрунтованою, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_8 було вручено лише 24.12.2018 року та за цей час жодні процесуальні дії направлені на збирання доказів не проводились.

Однак, на думку колегії суддів, висновок слідчого судді про відсутність обґрунтованої підозри є хибним, оскільки слідчий суддя не спростував наявність існуючих фактів або інформації, наданої стороною обвинувачення щодо можливої причетності ОСОБА_8 до вчинення зазначеного у підозрі злочину, при цьому відкинув пояснення самого ОСОБА_8 , які були додані до клопотання, тобто вдався до оцінки допустимості доказів, що є завданням наступної стадії кримінального провадження.

Натомість, колегія суддів звертає увагу, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року ЄСПЛ зазначив, що "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, на думку колегії, дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.185 КК України, на даній стадії провадження, обґрунтованою, що підтверджується доданими до клопотання доказами:

- відомостями, які містяться в протоколі огляду місця події від 03.05.2004 року;

- відомостями з протоколів допиту потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

- відомостями з протоколу очної ставки між підозрюваним ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_14 , під час якої ОСОБА_8 не заперечував факт розбійного нападу на потерпілого та зазначив, що особисто наносив удари дерев`яною палицею потерпілому, щоб забрати грошові кошти в сумі 50 гривень;

- висновками судово-медичної, судово-криміналістичної, судово-імунологічної експертиз.

Крім того, в наданих матеріалах наявна копія вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2004 року відносно ОСОБА_11 , відповідно до якого останній був засуджений за ч.2 ст.187 КК України, саме за розбійний напад на ОСОБА_14 30 серпня 2003 року за попередньою змовою з особою, матеріали по відношенню до якої виділені в окреме провадження.

Тобто, колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, натомість достовірність встановлених фактичних обставин повинна перевірятись під час досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що матеріалами кримінального провадження не підтверджено існування ризиків, на які посилається слідчий.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели будь-якого ризику для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою, а також неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Суду не надано доказів того, що ОСОБА_8 може здійснити спроби переховуватися від органу досудового розслідування; незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання.

Вказуючи про наявність ризиків, слідчий підійшов до цього формально і не навів будь-яких мінімально переконливих доводів про існування цих ризиків. Всі твердження слідчого щодо наявності вказаних ризиків, колегія суддів вважає лише необґрунтованим припущенням

Доводи прокурора в апеляційній скарзі, що слідчий суддя не дав оцінки заявленим у клопотанні ризикам, частково є слушними, однак вказані обставини не є підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки існування заявлених у клопотанні ризиків, є лише припущенням прокурора і жодними доказами не підтверджено.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що прокурор зобов`язаний довести наявність таких ризиків, які б у своїй сукупності переважали усі розумні сумніви суду та доводи захисту для обрання будь-якої міри запобіжного заходу, при цьому, прокурор не обмежений у своєму праві повторно звернутися до слідчого судді або суду у разі виникнення ризиків, які могли б вважатися розумно підтвердженими.

Отже, слідчим у клопотанні, та прокурором у судовому засіданні, жодним чином не доведено недостатність застосування щодо ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним ризикам, а в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які давали б підстави вважати, що підозрюваний має намір ухилитися від слідства і суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Не навів таких доказів й прокурор в апеляційній скарзі.

Оскільки такий запобіжний захід як тримання під вартою є виключним й застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам. Разом з цим, при розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя у кінцевому рахунку, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Запорізького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4