УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 справа 761/39958/18, провадження №1-кс/761/25374/2018 в рамках кримінального провадження № 0011943, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України,
в с т а н о в и в:
27.11.2018 року на розгляд слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 справа 761/39958/18, провадження №1-кс/761/25374/2018 в рамках кримінального провадження № 0011943, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України, в якій заявник просив суд скасувати арешт накладений на земельну ділянку кадастровий №:79:011:0035 площею 0,0326 га.

Як на підставу звернення до суду з клопотанням заявник посилається на положення ст. 174 КПК України та обґрунтовує його тим, що в рамках кримінального провадження № 0011943, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 справа 761/39958/18, провадження №1-кс/761/25374/2018 було накладено арешт зокрема на земельну ділянку кадастровий №:79:011:0035 площею 0,0326 га. На думку заявника, у накладенні арешту відпала потреба, оскільки кримінальне провадження триває вже більше року і повинно було бути закритим, однак цього не сталось, так само, як і жодну особу про підозру повідомлено не було. Крім того зазначає, що на момент накладення арешту, земельна ділянка належала ОСОБА_6 , однак, не зважаючи на те, що ухвала слідчого судді була винесена у листопаді 2017 року, станом на момент звернення до суду з клопотанням відповідні відомості до Єдиного реєстру прав на нерухоме майно внесені не були. Заявник також звертає увагу слідчого судді на те, що на разі право власності на арештовану земельну ділянку належить йому, ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2018 року.

У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Присутній у судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 заперечував з приводу задоволення клопотання. Зазначав, що арешт було накладено обґрунтовано, а потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження не відпала. Повідомив, що дізнався про невиконання ухвали слідчого судді лише від представника власника майна у судовому засідані.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, у судовому засіданні встановлено, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0011943, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 справа 761/39958/18, провадження №1-кс/761/25374/2018 було накладено арешт у кримінальному провадженні № 0011943, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України на земельну ділянку кадастровий №:79:011:0035 площею 0,0326 га.

При цьому, підставою для прийняття рішення про арешт зазначеного у клопотанні майна була наявність розумних підозр вважати, що таке майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій та визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0011943, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України.

У свою чергу, слідчий суддя вважає обґрунтованими та такими, що повністю відповідають вимогам кримінального процесуального закону України, мотиви, які стали підставою для задоволення клопотання слідчого/прокурора та застосування такого обмежувального заходу як арешт майна. Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи ухвали про накладення арешту на вищевказане майно, в судовому засіданні встановлено не було. Не було надано заявником і належних доказів, які б свідчили про те, що на даний час потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту відпала. Посилання власника майна та його представника на те, що фактично, ухвала про арешт виконана не була, на переконання слідчого судді не може бути підставою для висновку про минування потреби у накладенні арешту.

Слід зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 справа 761/39958/18, провадження №1-кс/761/25374/2018 в рамках кримінального провадження № 0011943, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 170, 173, 174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 справа 761/39958/18, провадження №1-кс/761/25374/2018 в рамках кримінального провадження № 0011943, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Повний текст ухвали буде оголошений о 16 годині 52 хвилин 12 грудня 2018 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1