гСправа № 358/920/17 Провадження № 1-кп/358/11/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року Богуславський районний суд Київської області, в складі головуючого судді: ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо обрання, скасування або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Під час судового засідання, суд поставив на обговорення сторін кримінального провадження питання щодо обрання, скасування або зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що відносно останнього 24 грудня 2018 року спливає строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який було обрано раніше.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, які послужили обранню цього запобіжного заходу не відпали і продовжують існувати, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду та вчиняти нові злочини. Крім того, просив врахувати тяжкість злочину вчиненого ОСОБА_5 та те, що він раніше вже вчиняв аналогічний злочин.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала думку прокурора.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 по даному питанню поклалися на розсуд суду.

Заслухавши усне клопотання прокурора та думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку, зокрема з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, двомісячний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, обраний ухвалою Богуславського районного суду Київської області спливає 24 грудня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 111-112 рішення ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії» від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (рішення ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі» від 19 грудня 2006 року).

У п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року наголошено, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, у цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що він часто констатує порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з тим, що, навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, якщо взагалі роблять це, тоді як після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані.

Також у вищевказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до п.п. 1, 3 ст.5 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд у продовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», п.п. 61, 62 питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 184 КПК України, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до положень ч.2 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний час доби.

Оскільки прокурор не звертався з письмовим клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 із зазначенням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховуючи, що обвинувачений по даному кримінальному провадженню з 14.06.2017 року перебуває під вартою, а тому наявність тільки обґрунтованої підозри у вчиненні злочину середньої тяжкості перестала сама по собі бути підставою для позбавлення його свободи, при цьому стороною обвинувачення не доведено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та зважаючи на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, його молодий вік, визнання вини та те, що потерпіла і всі свідки по справі вже допитані, та приймаючи до уваги презумпцію невинуватості обвинуваченого та відсутність доведених перед судом підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд, з врахуванням вимог ст. 5 Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме: на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні усного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою та змінити обраний обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт строком на 60 днів, звільнивши ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 186, 193, 194, 196, 331, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», суд, -

У Х В А Л И В:

В клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши останнього з-під варти з зали суду.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20 грудня 2018 року строком на 60 діб, тобто до 18 лютого 2019 року.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк дії ухвали суду наступні обов`язки:

- за викликом прибувати до суду;

- утримуватись від спілкування з особами, які допитані в даному кримінальному провадженні;

- не залишати свого місця проживання по АДРЕСА_1 в період з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступного дня;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- заборонити відвідувати громадські заклади, де проводиться продаж алкогольних напоїв на розлив.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням умов домашнього арешту відносно ОСОБА_5 покласти на Богуславське відділення поліції Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Згідно ч. 4 ст. 181 КПК України, орган Національної поліції зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя ОСОБА_1