Справа № 344/2290/19
Провадження № 1-кс/344/1369/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що від 02.02.2017 у провадженні ВП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження № 0000018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України, в якому ОСОБА_3 є потерпілою. 04.02.2019 та 06.02.2019 року ОСОБА_3 було надіслано клопотання на адресу слідчого ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про проведення слідчих дій, що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження. Однак слідчий відповіді не надав. Скаржник просила зобов`язати слідчого ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 допитати ОСОБА_5 з метою з`ясування усіх обставин придбання нею квартири АДРЕСА_1 ; провести одночасний перехресний допит ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та її з метою вияснення в кого саме купляла квартиру, кому саме передавала кошти і в якому році ОСОБА_5 ; провести одночасний допит ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та її з метою виявлення усіх обставин придбання Приймаком квартири АДРЕСА_1 в 2013 році.

Скаржниця в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій скаргу підтримала.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Так відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже вирішення питання про необхідність допиту осіб, або про не використання відповідного засобу доказування належить до компетенції слідчого.

Тому скаржник не вправі посилатися на неповноту досудового слідства з підстав, дослідження пояснень, які надали інші учасники, не надання ними пояснень або з підстав не проведення між ними одночасного допиту, оскільки для надання таким поясненням статусу доказу законом встановлено вимогу щодо подання відповідного пояснення виключно перед судом.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до п. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

В ст. 343 КК України встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Отже орган досудового розслідування наділений компетенцією здійснити слідчі дії, самостійно визначає предмет доказування та перелік слідчих дій, які повинен здійснити та одночасно несе відповідальність за своєчасність і повноту досудового розслідування.

Відповідно до зазначеного суд,-

П О С Т А Н О В И В:
в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1