Справа № 461/7609/18
Провадження № 1-кс/461/3634/19
У Х В А Л А
15.05.2019 року.

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові клопотання підозрюваного адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000009 від 12 січня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2019 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з відповідним клопотанням, у якому просив скасувати арешт автомобіля «MAZDA PREMACY» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Свої вимоги мотивував тим, що ГУ Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за фактом ДТП, що мала місце 08 жовтня 2018 року на автодорозі Львів Краковець. В ході досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 11 жовтня 2018 року було накладено арешт на зазначений автомобіль. У провадженні на даний час проведені всі необхідні експертизи, тому адвокат вважає, що подальше утримання транспортного засобу є безпідставним.

В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти часткового його задоволення та скасування арешту в частині заборони володіння та розпорядження автомобілем.

Слідчий до суду не прибув. В письмовій заяві просив клопотання адвоката розглянути без його участі.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши надані матеріали клопотання, приходить до висновку, що таке підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Положення статей 317 та 319 ЦК України визначають зміст права власності, зокрема, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

За правилами ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова у справі були призначені судова автотехнічна експертиза, автотехнічна експертиза обставин та механізму розвитку ДТП. Однак, на даний час експертами проведений огляд автомобіля, здійснені всі заміри та відібрані необхідні зразки.

Відтак, слідчий суддя вважає, що заборона відчуження автомобіля є достатнім заходом для уникнення будь-яких ризиків щодо збереження речового доказу, тому частково задовольняє вимоги адвоката ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 174, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт автомобіля «MAZDA PREMACY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року, в частині заборони володіти та користуватися транспортним засобом.

Арешт в частині заборони розпоряджатися автомобілем «MAZDA PREMACY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в тому числі шляхом його відчуження залишити в силі.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1