Справа №478/136/19 пров. №1-в/478/34/2019
У х в а л а
29 січня 2019 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Республіки Азербайджан, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, засудженого:
1) 26.04.2000 року Ковельським районним судом Волинської області за ч.3 ст.101 КК України (в редакції Закону 1960 року) до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, 12.08.2002 року звільнений, згідно постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 05.08.2002 року, умовно-достроково на 1 рік 8 місяців та 21 день;
2) 29.10.2007 року колегією суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області за ч.2 ст.186, п.12 ч.2 ст.115, ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 14 років 8 місяців та 21 день, початок строку: 11.07.2007 року; кінець строку: 13.09.2021 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
22 січня 2019 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому, просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відбуваючи призначене судом покарання встановлений режим утримання не порушував, до праці ставиться сумлінно, має заохочення, мав стягнення, які погашено у встановленому законом порядку, вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, просив клопотання задовольнити та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів свого виправлення.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ст.81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Вироком колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області від 29.10.2007 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.186, п.12 ч.2 ст.115, ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 14 років 8 місяців та 21 день.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.02.2016 року зараховано засудженомуОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.07.2007 року по 29.01.2008 року за правилами, визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 26.02.2015 року, за період відбуття покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Відповідно до довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 25.01.2019 року засуджений ОСОБА_5 має тринадцять заохочень (від 28.08.2009 року, від 25.02.2010 року, від 03.12.2010 року, від 17.10.2011 року, від 27.02.2012 року, від 27.06.2012 року, від 30.10.2012 року, від 15.02.2013 року, від 17.07.2014 року, від 05.06.2015 року, від 29.10.2015 року, від 20.05.2016 року, останнє заохочення 20.05.2016 року), мав вісім стягнень: догану начальника відділу за не виконання команди підйом (від 29.11.2009 року); 5 діб ДІЗО за вилучений мобільний телефон (від 22.02.2011 року); 15 діб ДІЗО за вилучений мобільний телефон (від 22.08.2016 року); догану начальника установи за вилучену електроплитку (від 16.11.2016 року); догану начальника установи за порушення локалізації (від 26.06.2017 року); догану начальника установи за нетактовну поведінку (від 25.10.2017 року); 14 діб ДІЗО за перешкоджання проведення обшуку та нетактовну поведінку (від 28.03.2018 року), які погашено у встановленому законом порядку.
Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 25.01.2019 року, засуджений ОСОБА_5 прибувши 26.02.2015 року до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №12 та працевлаштований каменотесом з ручної обробки граніту до промислової зони установи виконання покарань, до роботи ставиться посередньо, не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконані дорученої роботи, здійснення за ним належного догляду, використання їх за призначенням, допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконані. Роботи із самообслуговування виконує, але достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Встановлений режим утримання порушує, за що має ряд стягнень, які погашено у встановленому законом порядку. Має заохочення. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації колонії ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролем. На профілактичному обліку не перебуває, на заходи виховного впливу реагує посередньо не завжди робить для себе правильні висновки. Участі у програмах диференційного виховного впливу не приймає. У колективі засуджених скритний, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування, отримання посилок, передач та особистих побачень. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації, намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку.
На підставі викладеного вбачається, що засуджений ОСОБА_5 фактично своєю поведінкою не довів того, що став на шлях виправлення, що судом не може бути розцінене як те, що він твердо став на шлях виправлення.
Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя