Дата документу 14.03.2019 Справа № 335/2079/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/209/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер 335/2079/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника скаржника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за скаргою ОСОБА_8 на бездіяльність прокурора за апеляційною скаргою ОСОБА_8 в якій порушується питання про поновлення строку на апеляційне скарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2019 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_8 на бездіяльність прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2.

Згідно зі змістом ухвали, заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора, в обґрунтування якої зазначив, що він є потерпілим у кримінальному провадженні №0002224 та прямо вказує на особу, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення. 21.01.2019 заявник направив процесуальному прокурору клопотання про проведення слідчих дій, яке розглянуто не в повному обсязі, а саме не вирішено в частині вимог клопотання про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 , на якого потерпілий прямо вказує, як на особу, яка скоїла відносно нього кримінальне правопорушення. В порушення норм КПК України в описовій частині постанови прокурора жодним чином не мотивовано відмову в повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_9 . Вказану бездіяльність заявник вважає незаконною та просив слідчого суддю таку бездіяльність незаконною.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою слідчий суддя зазначила, що постанова прокурора від 25.01.2019 в частині відмови у задоволенні клопотання про вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не може бути оскаржена на стадії досудового провадження відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України, оскільки заявнику не відмовлено у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 вказує, що ухвала суду є незаконною та не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його права, оскільки фактично позбавляє його права на оскарження постанови прокурора.

Щодо строку оскарження ухвал слідчого судді, зазначає, що копію ухвали від 04.02.2019 він отримав 15.02.2019, тому порушення п`ятиденного строку на оскарження ухвали допущено з поважних причин та просить поновити цей строк.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; скаржника, яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, яка вважала ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Щодо доводів апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень п.3 ч.2, ч.3 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення; якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскаржуване рішення слідчого судді було винесено 04.02.2019, за відсутності скаржника. З матеріалів провадження випливає, що копію ухвали ОСОБА_8 отримав 14.02.2019. Апеляційна скарга подана 19.02.2019. Відтак ОСОБА_8 не було пропущено строк на апеляційне оскарження, тому вимоги апеляційної скарги в цій частині (клопотання про поновлення строку) не підлягають розгляду.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

Як правильно було зазначено в ухвалі слідчого судді, ч.1 ст.303 КПК України встановлений перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені на стадії досудового провадження. З огляду на положення частини другої цієї ж статті, вказаний перелік є вичерпним.

Хоча формально скарга ОСОБА_8 найменована, як скарга на бездіяльність прокурора, однак зміст її вимог становить рішення прокурора про не задоволення клопотання ОСОБА_8 в частині повідомлення про підозру ОСОБА_9 (про що також акцентується увага і в апеляційній скарзі).

Однак вказані вимоги не охоплюється положеннями п.7 ч.1 ст.303 КПК України, адже поняття слідчі дії і процесуальні рішення не є тотожними.

Крім цього колегія суддів вважає, що постанова прокурора в частині відмови в задоволенні клопотання щодо повідомлення про підозру ОСОБА_9 є законною. Мотиви цього рішення викладені в постанові вмотивовано і обґрунтовано, адже повідомлення особі про підозру здійснюється обов`язково при наявності умов передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.276 КПК України (затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення; застосування запобіжного заходу; наявність достатніх доказів для підозри особи). Рішення щодо достатності чи не достатності доказів для повідомлення про підозру (п.3 ч.1 ст.276 КПК України) приймається виключно слідчим чи прокурором, які є самостійними у своїй процесуальній діяльності. Той факт, що ОСОБА_8 прямо вказав на особу ОСОБА_9 , як того, що скоїв злочин, вочевидь на думку прокурора не свідчила про достатність доказів для повідомлення про підозру, тому в цій частині в задоволенні клопотання ОСОБА_8 було відмовлено, однак при цьому роз`яснено, що досудове розслідування триває, проводяться слідчі (розшукові дії, спрямовані на встановлення усі обставин кримінального правопорушення, по проведенню яких буде вирішено питання про повідомлення особі про підозру.

Відтак на переконання колегії суддів доводи апелянта правильність висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2019 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_8 на бездіяльність прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4