Єдиний унікальний номер 722/613/18
Номер провадження 1-в/722/80/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника виправної колонії: ОСОБА_4
засудженого: ОСОБА_5
та його захисника: ОСОБА_6 ,
розглянувши в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, не одруженого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Обґрунтовуючи клопотання вказував, що ОСОБА_5 відбув більше двох третин строку призначеного покарання, під час відбування покарання порушень режиму утримання не допускав, хворіє на гепатит «С», у зв`язку з чим отримав «ІІ» групу інвалідності, має хвору матір інваліда «ІІ» групи. Окрім цього, 24.02.2018 року батько засудженого, в результаті падіння з п`ятого поверху, отримав важкі ушкодження, внаслідок чого не може самостійно рухатися, а тому потребує допомоги сина.
Під час судового розгляду засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що з моменту етапування в колонію з січня 2016 року він був працевлаштований до промислової дільниці, де виконував роботи по просіву піску. Працював на дільниці сумлінно, всі поставленні перед ним змінні завдання виконував у повному обсязі. Чому адміністрацією установи в наданій суду довідці відображений період його роботи частково та не вказано про виконання норм виробітку на 100%, йому не відомо. В подальшому, у зв`язку із поганим станом здоров`я, він відмовився працювати на вказаній дільниці. На будь-які інші легкі роботи він не йшов, оскільки йому не пропонували. Начальник відділення пропонував йому лише роботи в шахті, на водонасосній станції та днювальним відділення. Він відмовився від виконання цих робіт за станом здоров`я, оскільки окрім гепатиту, він тричі перехворів гайморитом та має проблеми зі шлунком, гастрит. Роботи по благоустрою установи він виконувати не хоче, оскільки не вважає, що він зобов`язаний це робити. Допущені дисциплінарні проступки визнає, проте не вважає їх грубими, деякі з них сталися не з його вини.
Захисник засудженого ОСОБА_6 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що праця це право, а не обов`язок засудженого. Засуджений ОСОБА_5 , реалізуючи дане право сумлінно працював протягом 6 місяців, проте, з об`єктивних на те причин, а саме за станом здоров`я, не зміг в подальшому виконувати будь-які роботи. Адміністрацією установи не були створені ОСОБА_5 належні умови праці, які він би зміг виконувати. Інформація щодо норм виробітку засудженим ОСОБА_5 , вказана в довідці, не може свідчити про ступінь його виправлення та перевиховання. Відбуваючи покарання ОСОБА_5 вчився, здобув професію, лікувався від наркозалежності. На даний час родина ОСОБА_5 потребує його допомоги, оскільки у нього наявна мати інвалід та батько, який внаслідок перенесених травм не може самостійно пересуватися та потребує постійного догляду.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечував, вказуючи, що як поведінка так і відношення до праці засудженого ОСОБА_5 , під час відбування покарання не були сумлінними, він не працював, до представників адміністрації установи з приводу працевлаштування не звертався, не заохочувався, має чотири діючих стягнення, три з яких за однорідне порушення режиму утримання, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку прокурора, заперечуючи проти задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши доводи всіх учасників процесу, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.12.2015 року за ч.2 ст.307, 69, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з 05.10.2015 року.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.03.2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 року), в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 05.10.2015 року по 02.01.2016року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно кінець строку відбування покарання ОСОБА_5 07.10.2019 року.
Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 02 роки 10 місяців 14 днів позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 01 рік 04 місяці 16 днів.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено таке.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 05.10.2015 року. За час перебування в установі виконання покарань №33 м. Чернівці порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.
Міру покарання у виді позбавлення волі відбуває в державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)» з 15.01.2016 року.
За порушення вимог режиму відбування покарання в чотирьох випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності. Тричі за порушення форми одягу, одного разу за куріння в не відведеному для цього місці. Всі накладені стягнення, станом на час розгляду судом клопотання діючі.
Дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. У відношенні до персоналу установи тактовний.
Роботи з благоустрою установи виконання покарання виконує під контролем та не вбачає необхідності в їх виконанні.
Здобув професію «електрогазозварник ІІ розряду», закінчивши навчальний центр при Сокирянській ВК (№67).
Згідно заяви засудженого, реалізовує програму диференційованого виховного впливу «подолання наркотичної залежності».
Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує, реагує на них негативно. Не виявляє бажання приймати участь в інших програмах диференційованого виховного впливу.
Соціально-корисні зв`язки на волі підтримує шляхом побачень, посилок та передач.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Тобто, законодавець в якості одного з критеріїв оцінки виправлення засудженого вказує на сумлінне ставлення до праці, яке полягає у систематичному виконанні норм виробітку та прагненні здобуття чи підвищення професійного та освітнього рівня.

Статтею 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства і джерелом права встановлено, що жодна людина не може бути приневолена до примусової чи обов`язкової праці крім будь-якої роботи, виконання якої зазвичай вимагається під час ув`язнення.
Разом з тим, праця засудженого під час відбування покарання, є одним з ключових елементів, які у своїй сукупності вказують на перевиховання засудженого та становлення його на шлях виправлення.

Згідно досліджених в судовому засіданні довідок, виданих відділом організації і нормування праці СВК №155 від 14.05.2018 року, бухгалтерією установи №76 від 14.05.2018 року, засуджений ОСОБА_5 по прибуттю до відділення лише в квітні 2016 року та в період з червня до серпня 2016 року був працевлаштований в якості різноробочого дільниці по просіву муки вапнякової. З покладеними перед ним змінними завданнями в повному обсязі не справлявся, про що свідчить вказаний низький відсоток виконаних робіт. З серпня 2016 року, по час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 до працівників установи з приводу працевлаштування не звертався (а.с. 18-19).
Доводи засудженого ОСОБА_5 щодо ненадання йому легких робіт та доводи його захисника щодо незабезпечення засудженого належними умовами праці, які він міг би виконувати із врахуванням його стану здоров`я суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні заяви засудженого щодо забезпечення його такими роботами. Окрім цього, з пояснень представника установи, який обіймає посаду начальника відділення, в якому перебуває засуджений ОСОБА_5 встановлено, що останньому пропонувалася робота днювального відділення, яка є і на даний час, проте засуджений не виявив ніякого бажання працювати.
Доводи засудженого щодо неможливості ним виконувати будь-які роботи взагалі, за станом здоров`я, спростовуються наявними в матеріалах справи довідками, виданими начальником медичної частини установи, згідно яких стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 задовільний, він визнаний працездатним, з працевлаштуванням. Окрім того, як наданих пояснень, так і з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 встановлено, що за медичною допомогою, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, він до медичної частини установи не звертався (а.о.с. 96, 107).
Згідно ч.5 ст.118 КВК України, засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.
В ході розгляду клопотання встановлено, що засуджений ОСОБА_5 роботи з благоустрою установи виконання покарання виконує під контролем та не вбачає необхідності в їх виконанні.
Небажання виконувати роботи по благоустрою установи, виконання яких є вже не правом, а обов`язком засуджених, в ході судового розгляду клопотання підтвердив і сам засуджений ОСОБА_5 .
Із змісту ст.81 КК України вбачається, що одним з елементів, необхідних для застосування до засудженого даної пільги є сумлінна поведінка.

Сумлінна поведінка повинна полягати у дотриманні засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до обов`язків посадових і службових осіб установ виконання покарань входить реалізація законних прав та інтересів засуджених.
Згідно з п.11 розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить вивчення особистості засуджених, аналізування стану виконання індивідуальних програм роботи із засудженими та періодичне здійснювання оцінки ступеня виправлення засуджених.
Відповідно до атестаційних листів засудженого, які містяться в матеріалах особової справи, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:

-станом на 14.07.2016 року «дотримується вимог режиму» (а.о.с.90);
-станом на 16.01.2017 року «не став на шлях виправлення» (а.о.с.99);
-станом на 22.01.2018 року «не став на шлях виправлення» (а.о.с.116).
Згідно протоколів засідання комісії ДУ «СВК №67» від 15.12.2015 року та від 31.08.2017 року, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в переведенні до ДСР та застосуванні ст.82 КК України, як особі, яка не довела, що стає та відповідно стала на шлях виправлення (а.о.с.97, 108).

Суд погоджується з таким висновком адміністративної комісії СВК щодо визначення ступеня оцінки виправлення засудженого, оскільки протягом майже всього строку відбування покарання засуджений не працює, виховні заходи, які проводяться у відділенні відвідує неохоче, належних висновків для себе не робить, має 4 діючих стягнення. Три стягнення накладені за порушення форми одягу, одне стягнення за куріння в не відведеному місці.

З рапортів начальників відділень встановлено, що на зауваження щодо вчинення порушень режиму відбування покарання засуджений ОСОБА_5 реагував негативно, виражав своє незадоволення режимом відбування покарання, від надання письмових пояснень з приводу допущених порушень та від присутності на засіданні адміністративної комісії по розгляду питання щодо притягнення його до відповідальності відмовлявся, про свідчать його підписи та складені акти (а.о.с.101, 102, 112, 113, 114, 118, 119, 120, 123, 124, 125, 126).

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого, суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, в його особистості не відбулося достатніх позитивних змін, які б створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому останній, на думку суду, на даний час не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

При цьому, суд не бере доводи захисника засудженого, щодо наявності у нього мати з інвалідністю та хворого батька, який потребує допомоги та догляду, оскільки дані обставини не є підставами для можливості звільнення засудженого умовно-достроково, в розумінні ст.81 КК України та ніяким чином не можуть свідчити про досягнення засудженим необхідного ступеня виправлення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: