НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2500/18
Провадження № 1-кп/0182/557/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2018 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2018 року за №0000437 стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку 2007 р.н., працюючого без оформлення, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше судимого:
за вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч.1 ст.121 КК України,
з участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , суд -
В С Т А Н О В И В:

Потерпіла ОСОБА_5 14.02.2018 р. приблизно о 09 годині перебувала в гостях у своєї подруги ОСОБА_6 , за адресою : АДРЕСА_2 . Куди прийшов ОСОБА_3 , який являється рідним братом цивільного чоловіка потерпілої ОСОБА_5 , де між ними виник словесний конфлікт, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та не приділяє належної уваги вихованню своїх дітей.

Після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 14.02.2018 р. приблизно о 09.10 годині, ОСОБА_3 ,знаходячись в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, не маючи наміру на заподіяння смерті, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс лежачій на дивані ОСОБА_5 правою обутою ногою один удар в область обличчя та два удари правою обутою ногою по грудній клітині справа, чим спричинив ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної експертизи №134 тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини, закритого перелому 8 ребра грудної клітини справа, правобічного пневмотораксу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя ( форма, розміри, кількість точна локалізація в медичних документах не вказані) які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_3 покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.
Обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою провину та пояснив, що потерпіла є дружиною його рідного брата і виховує їх спільних дітей. Його брат і чоловік потерпілої з 19.01.2018 року поїхав на заробітки в Росію, а потерпіла почала зловживати алкогольними напоями. Так його розшукавали сусіди, представники соціальних служб та просили розшукати її, оскільки донька потерпілої віком 4 років знаходилася в реанімації, а батьків не було і потрібно було отримати згоду від матері, тобто потерпілої про можливість поміщення хворої дитини у обласні лікарню. Зі слів сусідки він лише на другий день дізнався, де вона і пішов за адресою АДРЕСА_2 , де застав потерпілу в стані алкогольного сп`яніння, яка лежала на дивані разом з господарями будинку. Тому він вдарив її обутою ногою в область обличчя, а потім в правий бік і попередив, щоб вона терміново була вдома. При цьому вона сперечалася з ним і він зрозумів, що вона ще в стані алкогольного сп`яніння. Він надавав їй допомогу на лікування і претензій його брат та потерпіла до нього не мають з приводу вчиненого. Позовні вимоги прокурора визнав в повному обсязі і просив не позбавляти його волі, оскільки він одружений, має на утримані малолітню дитину і працює, хоча і без належного оформлення.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що її доньку 2014 року народження із судомами поклали в лікарню і коли приїздила швидка допомога, вона злякалася бо перебувала у стані алкогольного сп`яніння і дівчинку забрали в реанімацію саму. Ввечері вона вирішила піти в гості до подруги, де вживала самогон з подругою та її співмешканцем і залишилася до 14.02.2018 року. Вранці коли вони ще спали в будинок, який не зачиняється, увійшов ОСОБА_7 , що є рідним братом її цивільного чоловіка і сказав, щоб вона негайно йшла додому. Але вона ще спала і була накрита ковдрою з головою, тому не зрозуміла про що мова. Тоді він вдарив її по обличчю, а потім в правий бік чим саме вона не бачила, але удар в бік відчула як від ноги. ОСОБА_7 одразу ж пішов, а вона відчула що її стало зле. Боляче дихати і звернулася в лікарню, де зробили знімок і виявили перелом, повідомивши, що треба робити операцію. Тому вона написала заяву до поліції щодо незаконних дій ОСОБА_8 . Цивільний позов нею не заявлено, оскільки шкоду відшкодовано обвинуваченим добровільно і вони підтримують родинні стосунки. У зв`язку з чим, просила не позбавляти волі обвинуваченого.

За згодою сторін кримінального провадження, відповідно до п.3 ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції.

З огляду на викладене, вважаю, що дії обвинуваченої мають правильну правову кваліфікацію за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.
Призначаючи покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, скоєння якого не потягло тяжких наслідків для потерпілої та сторонніх осіб. ОСОБА_3 давав правдиві покази, як під час досудового розслідування так і в суді, що є обставинами, які пом`якшують його вину. Він задовільно характеризується за місцем постійного проживання, де проживає разом з цивільною дружиною та малолітньою донькою, працює, хоча і без належного оформлення. Суд приймає до уваги ту обставину, що дії обвинуваченого спровоковані неправомірної поведінкою потерпілої ОСОБА_5 , яка просила не позбавляти волі обвинуваченого. Враховуючи викладене, позицію сторони обвинувачення, вважаю, що достатнім для виправлення обвинуваченого, а також відповідним до вчиненого та його наслідків буде покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням ст.ст.75,76КК України. Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого судом не встановлено.
Цивільний позов щодо відшкодування збитків за стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 , заявлений прокурором в інтересах КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлений причинний зв`язок між діями ОСОБА_3 та їх наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , провину його доведено, суму витрат на лікування потерпілої ОСОБА_3 визнав в повному обсязі, оскільки, відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана діями винної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до обвинувального акту відсутні у кримінальному провадженні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням строком на два роки. Відповідно до вимог п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід стосовно засудженого ОСОБА_3 не обирався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов прокурора задовольнити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР 1518,36 гривень (одна тисяча п`ятсот вісімнадцять гривень 36 коп.) в рахунок відшкодування збитків за стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 .

Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів, з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1