АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти у розмірі 7 900 000 (сім мільйонів дев`ятсот тисяч) гривень.
Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.
В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна. Так, на думку апелянта, вказане рішення суду постановлене в супереч вимог чинного кримінального процесуального законодавства, без належного, повного і всебічного зясування обставин справи, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, згідно доводів апеляційної скарги, слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна не враховано наступних обставин: відсутність можливості використовувати вилучені грошові кошти як доказ у кримінальному провадженні, оскільки обшук було проведено з численними порушеннями вимог діючого КПК України та неналежною особою, а вилучені грошові кошти не входять до переліку тих речей і документів на відшукання яких надавався в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку; зазначені грошові кошти не відповідають критеріям ст. 98 КПК України, оскільки вони набуті законним шляхом, що підтверджується відомостями з державного реєстру фізичних осіб платників податку, а також грошові в сумі 5 000 000 грн. ОСОБА_7 отримав у борг від ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000489, що на думку представника свідчить про відсутність обґрунтованої підозри; стороною обвинувачення не встановлено розміру завданої шкоди, що позбавляє можливості встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; не враховано негативних наслідків такого обмежувального заходу. Крім того, на думку апелянта, слідчим суддею було розглянуто клопотання слідчого про арешт майна з порушенням встановленого ст. 173 КПК України строку. Таким чином, адвокат ОСОБА_6 вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000489 від 28 жовтня 2014 року за фактами створення та діяльності терористичної організації на території Луганської області; фінансування тероризму; вчинення терористичних актів; посягання на територіальну цілісність; захоплення державних та громадських будівель і споруд, тобто за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст.. 258-5 та ст. 341 КК України.

Відповідно до доводів клопотання, в ході досудового розслідування було встановлено, що у 2015 році громадянин України ОСОБА_11 , перебуваючи на території тимчасово окупованих районів Луганської області, в місті Луганськ, діючи у злочинній змові з учасниками терористичної організації «Луганська народна республіка», незаконно створив, розбудував мережу покриття та очолив оператор мобільного зв`язку вказаної терористичної організації т.зв. «Державне унітарне підприємство «ЛНР» «Луганські комунікації» (далі «Лугаком»). Так, діючи в якості директора вказаного оператора ОСОБА_11 , підшукав та схилив до протиправної діяльності, яка полягає у забезпеченні учасників терористичної організації «ЛНР» засобами непідконтрольного українській владі мобільного зв`язку, невстановлених на даний час громадян України, з якими вступив у злочинну змову з метою розбудови мережі оператора мобільного зв`язку «Лугаком».

Відповідно до повідомлення ДКІБ СБ України № 30/1/2-10081 від 12 грудня 2017 року отримано інформацію про те, що громадяни України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інші невстановлені слідством особи, діючи з корисливих мотивів, вступили у злочинну змову з метою сприяння діяльності терористичних організацій так званих «Луганської народної республіки» (далі «ЛНР») та «Донецької народної республіки» (далі «ДНР»), а саме забезпечення її учасників фіксованим та стільниковим зв`язком та доступом до мережі Інтернет.
За наявними даними, вищезазначені особи причетні до створення, фінансування та розбудови незаконного мобільного оператора т.зв. «ДНР» - Республіканський оператор зв`язку «Фенікс» (діє під брендом «Феникс»), та т.зв. «ЛНР» - «Луганские коммуникации» (діє під брендом «Лугаком»), які забезпечують учасників вказаних терористичних організацій конфіденційним стільниковим зв`язком і доступом до мережі Інтернет та використовується бойовиками незаконних збройних формувань т. зв. «ЛНР/ДНР» для керування своїми воєнізованими підрозділами, маневрування військовою технікою і засобами ураження при вчиненні ними терористичних актів на Сході України.
За отриманою в ході досудового розслідування інформацією до фінансування та розбудови незаконних мобільних операторів так званих «ДНР, Феликс» та «ЛНР, Лугаком», причетний ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 , безпосередньо підпорядковується у своїй діяльності ОСОБА_17 , яка займає посаду начальника фінансового відділу «Мобітел» та виконує персональні вказівки ОСОБА_12 , які пов`язані з прийомом-передачею готівкових коштів, отриманих від організованої незаконної діяльності на непідконтрольних територіях Донецької та Луганської областей.
29 липня 2018 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року, серед іншого, виявлено та вилучено грошові кошти у національній валюті, на загальну суму 7 900 00 (сім мільйонів дев`ятсот тисяч) гривень.

Постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 від 30 липня 2018 року грошові кошти у розмірі 7 900 000 (сім мільйонів дев`ятсот тисяч) гривень, які були вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , а саме грошових коштів у розмірі 7 900 000 (сім мільйонів дев`ятсот тисяч) гривень, слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, є збереження речових доказів.

Врахувавши вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які дають підстави вважати, що грошові кошти у розмірі 7 900 000 (сім мільйонів дев`ятсот тисяч) гривень, які були вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій чи набуті кримінально протиправним шляхом, а тому відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Таким чином, посилання апелянта на недоведеність слідчим відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України є безпідставними.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи представника з приводу незаконності обшуку житла ОСОБА_7 . Так, з наданих суду матеріалів вбачається, що обшук за місцем проживання ОСОБА_7 проводився на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року, з дотриманням положень ст.ст. 234, 236 КПК України та уповноваженою на те особою, оскільки слідчий ОСОБА_18 , який проводив дану слідчу дію, входить до складу групи слідчих у кримінальному провадженні №0000489.
Що стосується посилань апелянта на те, що грошові кошти не входять до переліку того майна на відшукання якого надано дозвіл в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку житла ОСОБА_7 , у зв`язку з чим представник вважає їх вилучення незаконним, то слід зазначити, що положення ч. 7 ст. 236 КПК України надають можливість вилучення майна, яке прямо не зазначено в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і таке майно має статус тимчасово вилученого.
Ті обставини, що ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000489, не перешкоджає накладенню арешту на майно з метою збереження речових доказів. Так, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Належність частини вилучених у ОСОБА_7 грошових коштів іншій особі стороною захисту не доведено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги з приводу порушення слідчим суддею, при розгляді клопотання, встановленого ст. 173 КПК України строку, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Спростовуються наданими суду матеріалами і посилання захисту на відсутність обґрунтованої підозри та не співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Також, слід зазначити, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти у розмірі 7 900 000 (сім мільйонів дев`ятсот тисяч) гривень, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/4349/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_19
Доповідач: ОСОБА_1