Постанова
Іменем України

24 травня 2018 року
м. Київ
справа № 363/1884/16-к
провадження № 51-81 км 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000370 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився
в м. Черкаси, зареєстрованого та проживаючого
за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,
за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діянні складу злочину.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року вказаний вирок залишено без зміни.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він, обіймаючи посаду старшого інспектора відділення Державної автомобільної інспекції Вишгородського РВГУ МВС України в Київській області, будучи службовою особою органу державної влади, вчинив службове підроблення.
30 грудня 2013 року ОСОБА_7 отримав від інспектора ДПС ДАІ ОСОБА_8 рапорт про те, що 29 грудня 2013 року на 20 км автошляху Київ-Овруч в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, водій автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу працівника міліції про зупинку, чим порушив п. 2.4 ПДР України.
10 січня 2014 року, з метою встановлення особи правопорушника, ОСОБА_7 спрямував виклик за місцем проживання ОСОБА_9 , як власника вказаного автомобіля, а саме: АДРЕСА_2 , однак останній за викликом не з`явився.
13 січня 2014 року о 16 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Вишгород, не вжив заходів, спрямованих на встановлення вини ОСОБА_9 , вніс до протоколу про адміністративне правопорушення завідомо неправдиві відомості, про те що ОСОБА_9 , як власник автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 , 29 грудня 2013 року на 20 км автошляху Київ-Овруч в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП, в той час як останнього на місці вчинення правопорушення не було.

Даний протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_9 було направлено до Вишгородського районного суду Київської області.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 19.03.2014 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_9 закрито.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вказує на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягав застосуванню. Повідомляє, що не надано оцінку протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено на власника автомобіля, без підтверджуючих даних, що він вчинив правопорушення. Наголошує, що покази свідків та обвинуваченого ОСОБА_7 у сукупності із матеріалами кримінального провадження, доводять наявність в діях останнього прямого умислу у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Стверджує, що виправдувальний вирок містить істотні суперечності, оскільки в його мотивувальній частині вказано, що не доведено вчинення обвинуваченим указаного кримінального правопорушення, а в резолютивній у зв`язку із недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Вважає, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення вимог закону увагу не звернув, відповідей на доводи прокурора не надав, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав доводи, викладені у касаційній скарзі.
Виправданий ОСОБА_7 та в його інтересах захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу прокурора вважають безпідставною, а судові рішення законними і обґрунтованими.
В надісланих запереченнях виправданий ОСОБА_7 судові рішення вважає законними і обґрунтованими і просить залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Мотиви Суду
Ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Окрім додержання цих вимог, в судовому рішенні слід проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Ці вимоги закону, при перегляді кримінального провадження апеляційним судом, з достатньою повнотою не виконані.
З матеріалів провадження убачається, що з апеляційною скаргою на вирок районного суду звернувся прокурор.
В поданій апеляції ставилося питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, прокурор зазначав, що висновок суду щодо виправдання ОСОБА_7 є надуманим. Вказував, що не надано оцінку протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено на власника автомобіля, без підтверджуючих даних, що він вчинив правопорушення. Наголошував, що покази виправданого та свідків є доказами вини ОСОБА_7 і доводять вчинення останнім злочину саме з прямим умислом. Повідомляв, що в порушення вимог закону, у вироку не вказані підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги зазначив суть доводів апелянта, проте їх з достатньою повнотою не перевірив, відповіді на них надав у загальних фразах без аналізу і оцінки доказів, на які посилався прокурор. Свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції в ухвалі належним чином не вмотивував.
У порушення вимог закону, апеляційний суд, зосередившись виключно на висновках, викладених у вироку, в своїй ухвалі не дав аналізу доказів, досліджених судом першої інстанції, не виклав власних висновків. Жодних відповідей на доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд не надав, мотивів залишення апеляції без задоволення не навів.
Суб`єктивна сторона службового підроблення характеризується тільки прямим умислом, оскільки службова особа завідомо усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, які вносяться нею до офіційних документів.
З пояснень ОСОБА_9 убачається, що 29 грудня 2013 року він дійсно їздив у справах на автомобілі «Фольксваген» з м. Вишгород до м. Києва, однак наполягав на тому, що дорогою вказаною в рапорті та протоколі про адміністративне правопорушення не їхав. Ніхто з працівників ДАІ вимогу про зупинку йому не подавав, повістки про виклик до суду не отримував. Наголошував, що внаслідок складення відносно його незаконних документів він був вимушений захищати своє право у суді.
Разом з тим, апеляційний суд, з урахуванням пояснень ОСОБА_9 , не спростував доводів прокурора про те, що злочин було вчинено саме з прямим умислом, оскільки ОСОБА_7 вносив неправдиві відомості до протоколу про адміністративне правопорушення й усвідомлював їх неправдивий характер.
Більше того, апеляційним судом не надано належної правової оцінки тому факту, що за наслідками незаконних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення. І лише, в подальшому, через певний проміжок часу, це рішення було скасовано постановою Апеляційного суду Київської області.
Також, апеляційним судом не спростовано доводів прокурора про наявність доказів, що ОСОБА_7 усвідомлював та достеменно знав про неправдивий характер події вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що доводи апеляції прокурора належним чином не перевірено і не спростовано, колегія суддів вважає слушними посилання в касаційній скарзі на те, що наведені порушення, відповідно до ст. 412 КПК України є істотними та перешкодили апеляційному суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді справи необхідно усунути зазначені порушення, ретельно перевірити усі доводи апеляційної скарги прокурора та в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване рішення з викладенням в ньому аналізу доказів і ґрунтовних мотивів його прийняття.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10