АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/1707/16-к Номер провадження 11-кп/786/51/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 121 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000725 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Токарі, Лохвицького р-ну, Полтавської обл., який проживає АДРЕСА_1

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19.09.2016 до часу набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 440,20 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 18.09.2016 приблизно о 21:00 годині у житловому будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних стосунків під час виниклого конфлікту між ним його співмешканкою ОСОБА_9 , у приміщенні кухні, умисно завдав ОСОБА_9 не менше семи ударів руками у ділянку голови та обличчя з великою силою. Після цього ОСОБА_7 витяг з будинку ОСОБА_9 на подвір`я власного домогосподарства, де умисно з великою силою завдав їй не менше одного удару ногою по передній поверхні тулубу, внаслідок чого ОСОБА_9 впала спиною донизу на асфальтовану ділянку поблизу входу до житлового будинку, а ОСОБА_7 пішов до цього ж будинку.

Внаслідок таких дій ОСОБА_7 ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодженнями які є небезпечними для життя в момент їх спричинення призвели до смерті, а саме: забиті рани в надбрівній ділянці справа, в проекції внутрішньої третини лівої надбрівної дуги на тлі підшкірного крововиливу, в тім`яно-скроневій ділянці справа на тлі овальної форми підшкірного крововиливу; підшкірні крововиливи в тім`яно-скроневій ділянці зліва, в ділянці зовнішнього кінця лівої надбрівної дуги з розповсюдженням на виличну ділянку зліва, в ділянці нижнього повіка правого ока ближче до його зовнішнього кута, в піднижнєщелепній ділянці по центру; садно слизової оболонки нижньої губи в проекції перших зубів нижньої щелепи на тлі крововиливу під слизову оболонку; садно слизової оболонки верхньої губи в проекції першого зуба верхньої щелепи справа на тлі крововиливу під слизову оболонку; крововиливи у м`які покриви голови в лобній ділянці справа в проекції лобного горба, в тім`яно-скроневій ділянці справа, в тім`яно-скроневій ділянці зліва; крововилив під тверду мозкову оболонку в проекції конвекситальних поверхонь обох тім`яних долей головного мозку; крововиливи у м`яких мозкових оболонках по конвекситальній поверхні правої лобної долі ближче до її полюсу, по конвекситальній поверхні лівої лобної долі ближче до її полюсу, по конвекситальній поверхні правої лобної долі ближче до межі з правою тім`яною долею, в ділянці Пахіонових грануляцій обох тім`яних долей (внутрішні межі їх конвекситальних поверхонь); дрібні ректичні крововиливи у м`яких оболонках лівої скроневої долі головного мозку, лівого мигдалика мозочка, правого мигдалика мозочка, дрібні ректичні еритроперивазати (навколосудинні крововиливи) у речовині у лівій скроневій долі головного мозку, лівій тім`яній долі головного мозку, правій скроневій долі головного мозку, підкоркових ядрах зліва; крововиливи у стовбуровому відділі головного мозку, які є прижиттєвими, утворились в короткий проміжок часу незадовго до настання смерті, від неодноразової дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок тупої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку.

В апеляційній скарзі обвинувачений, просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або змінити вирок суду, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України. Свої вимоги апелянт мотивує відсутністю доказів наявності у нього умислу на заподіяння ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть останньої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які в апеляційній інстанції уточнили вимоги апеляційної скарги і просили перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити покарання в межах санкції статті, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Так, будучи допитаною судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 - мати обвинуваченого стверджувала, що 18.09.2016 приблизно о 21:00 годині у житловому будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння та між ним і ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої чула шум, який тривав 10 хвилин вона зрозуміла,що щось впало. Після цього ОСОБА_7 зайшов до будинку та повідомив їй, що ОСОБА_9 знаходиться на подвір`ї та ліг спати. Через 40 хв. вона вийшла на подвір`я, де побачила, що ОСОБА_9 , лежить біля паркану, яку вона намагалась розбудити, прохала йти до будинку, проте остання не відповідала, після чого вона повернулася в хату. Через пів години вона повторно стала будити ОСОБА_9 , проте, зрозумівши, що остання померла, зайшла до будинку та повідомила обвинуваченому, що ОСОБА_9 померла.

Такі показання свідка повністю підтвердив у суді першої та апеляційної інстанцій сам обвинувачений, який стверджував, що він 18.09.2016 приблизно між 20.00 год. та 21.00 год за місцем свого проживання: с. Млини, Лохвицького р-ну, Полтавської області, перебував у стані алкогольного сп`яніння і між ним та його співмешканкою ОСОБА_9 виникла сварка через те, що остання розпивала спиртні напої. Під час сварки він наніс ОСОБА_9 3-4 удари долонею по обличчю. Після цього, ОСОБА_9 схопила зі столу кухонний саморобний ніж, після того він вхопив її за одяг в області грудей, вивів на подвір`я та сказав, щоб збирала свої речі та більше не приходила. Потім ОСОБА_9 погрожуючи тим, що вона його поріже, пішла на нього з ножем і він ударом ноги вибив з її рук ніж, а інший удар наніс по корпусу тулуба в районі грудної клітини, щоб вона заспокоїлась та більше словесно його не ображала. Після останнього удару вона впала, а він пішов до хати дивитись телевізор. Йдучи до хати, він нібито чув, що ОСОБА_9 видавала якісь звуки, проте він на це не звернув уваги. Приблизно о 22.00 год. його мати ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_9 померла. Вважає, що завдані ним тілесні ушкодження не могли спричинити смерть потерпілої.

Показання свідка ОСОБА_10 та обвинуваченого підтверджуються даними протоколу огляду трупа від 19.09.2016 з фото таблицею,відповідно до яких труп ОСОБА_9 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у положенні лежачи на спині, паралельно паркану із дерев`яного штахету, ногами обернений до входу в будинок на відстані 178 см від нижньої сходини порогу до підошовної поверхні стоп та майже впритул до вказаного паркану. На шкірі обличчя в ділянці обох щік, верхньої губи, носа, ділянок обох орбіт та носа, лоба, з розповсюдженням на обидві вушні раковини, на передню ділянку волосистої частини голови міститься нашарування бурої речовини, схожої на кров. Відмічається незначне сплошення лівої лобно-скроневої ділянки голови та наявність рани в надбрівній ділянці справа. На шкірі тильної поверхні правої кисті та в проекції задньої поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу маються паралельно орієнтовані нашарування бурої речовини, схожої на кров, у вигляді потьоків, які розповсюджуються на передню внутрішню поверхню верхньої та середньої третин правого стегна. На передній поверхні шиї в проекції щитоподібного хряща виявлено два садна у вигляді окремих цяток, розташованих на одній лінії з однаковими відстанями одна від одної у кількості чотирьох у кожному садні. На трупі мається наступний одяг: бавовняний халат синього кольору із візерунками у вигляді квітів, на застібці типу «блискавка», собачка якої знаходиться у верхній частині застібки, застібка нижче собачки розстебнута. Нижні краї халата розташовані по боках тіла, оголюючи чорні бавовняні труси, кольорову футболку. Трупні плями розташовані на задніх поверхнях тіла, темно-фіолетові. З пошкоджень на трупі виявлено: окрім вище описаної рани-садно та синець у ділянці нижньої щелепи зліва; синець в ділянці лівої лопатки; садно в лівій поперековій ділянці; рана в проекції ахілового сухожилля зліва та справа; садно в проекції задньої поверхні правого колінного суглобу; синець в проекції правого кульшового суглобу по зовнішній поверхні. У безпосередній близькості біля ступні лівої нижньої кінцівки, на фрагменті бетонного покриття подвір`я, зокрема на вертикальній поверхні його уламку з переходом на горизонтальну поверхню підлеглого ґрунту виявлено пляму бурої речовини, схожої на кров, у вигляді помарки. На паркані біля голови трупа в ділянці шляпки гвіздка, що фіксує одну із штахет, виявлено пасмо волосся, схожого на волосся на голові трупа. Кістки черепа, тулубу та кінцівок на дотик цілі(т.1 а.п. 98-103).

Наявність у ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку таких, що призвели до смерті останньої підтверджується висновком експерта № 84 від 19.10.2016 трупа ОСОБА_9 разом з фототаблицями до нього, а саме це : забиті рани в надбрівній ділянці справа, в проекції внутрішньої третини лівої надбрівної дуги на тлі підшкірного крововиливу, в тім`яно-скроневій ділянці справа на тлі овальної форми підшкірного крововиливу; підшкірні крововиливи в тім`яно-скроневій ділянці зліва, в ділянці зовнішнього кінця лівої надбрівної дуги з розповсюдженням на виличну ділянку зліва, в ділянці нижнього повіка правого ока ближче до його зовнішнього кута, в піднижнєщелепній ділянці по центру; садно слизової оболонки нижньої губи в проекції перших зубів нижньої щелепи на тлі крововиливу під слизову оболонку; садно слизової оболонки верхньої губи в проекції першого зуба верхньої щелепи справа на тлі крововиливу під слизову оболонку; крововиливи у м`які покриви голови в лобній ділянці справа в проекції лобного горба, в тім`яно-скроневій ділянці справа, в тім`яно-скроневій ділянці зліва; крововилив під тверду мозкову оболонку в проекції конвекситальних поверхонь обох тім`яних долей головного мозку; крововиливи у м`яких мозкових оболонках по конвекситальній поверхні правої лобної долі ближче до її полюсу, по конвекситальній поверхні лівої лобної долі ближче до її полюсу, по конвекситальній поверхні правої лобної долі ближче до межі з правою тім`яною долею, в ділянці Пахіонових грануляцій обох тім`яних долей (внутрішні межі їх конвекситальних поверхонь); дрібні ректичні крововиливи у м`яких оболонках головного мозку лівої скроневої долі головного мозку, лівого мигдалика мозочка, правого мигдалика мозочка, дрібні ректичні еритроперивазати (навколосудинні крововиливи) у речовині у лівій скроневій долі головного мозку, лівій тім`яній долі головного мозку, правій скроневій долі головного мозку, підкоркових ядрах зліва; крововиливи у стовбуровому відділі головного мозку.

Дані тілесні ушкодження експерт відніс до першої групи, зазначивши, що вони можуть бути оцінені лише у своїй сукупності як такі, що носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку таких, що призвели до смерті за своїми морфологічними характеристиками є прижиттєвими, утворились в короткий проміжок часу незадовго до настання смерті, від неодноразової дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею.

Крім того експертом було встановлено наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень другої групи, які за своїми морфологічними характеристиками є прижиттєвими, утворились в короткий проміжок часу незадовго до настання смерті, від дії тупих предметів, що, враховуючи їх локалізацію та морфологічні характеристики, могло мати місце при падінні на площині зі стоячого на ногах положення як з раніше наданим прискоренням так і без такого. Зважаючи на можливий механізм утворення тілесних ушкоджень другої групи, стосовно живої особи вони можуть бути оцінені лише у своїй сукупності як такі, що носять ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження третьої групи у ОСОБА_9 за своїми морфологічними характеристиками є прижиттєвими, утворились в короткий проміжок часу незадовго до настання смерті, від неодноразової дії тупих предметів, та стосовно живої особи можуть бути оцінені як у своїй сукупності так і кожне зокрема як такі, що носять ознаки легких тілесних ушкоджень.

Тілесні ушкодження четвертої групи у ОСОБА_9 за своїми морфологічними характеристиками є прижиттєвими, утворились в короткий проміжок часу, можливо в строк, близький до 7-10 діб до моменту настання смерті, від дії тупих предметів, та стосовно живої особи можуть бути оцінені як у своїй сукупності так і кожне зокрема як такі, що носять ознаки легких тілесних ушкоджень.

За цим висновком експерта смерть ОСОБА_9 настала внаслідок тупої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку.

Приймаючи до уваги безпосередню причину смерті, ступінь та динаміку розвитку трупних явищ на момент огляду трупа на місці події та при проведенні експертизи, експертом встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала ввечері 18.09.2016.

Між виявленими та трупі ОСОБА_9 тілесними ушкодженнями першої групи та настанням її смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок (т.1 а.п. 111-126).

Під час проведення слідчого експерименту від 20.09.2016 ОСОБА_7 показав механізм нанесенням ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень трьох ударів долонями рук у ділянку обличчя: два удари правою рукою та один удар лівою рукою, при цьому удари попадали по щоках, губах, носу під час того як остання сиділа за столом на кухні. Також ОСОБА_7 показував як він схопив ОСОБА_9 за одяг спереду і витяг її на вулицю, потім ногою вдарив її у грудну клітину спереду, внаслідок чого вона впала на асфальт спиною вниз біля паркану (т.1 а.п.106-110).

За даними висновку експерта № 84-А від 3.11.2016 механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 показаний ОСОБА_7 під час слідчого експерименту 20.09.2016 частково відповідає об`єктивним даним судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 , а саме щодо кількості, локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень першої групи, які утворились від не менш ніж семикратної дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею.

Зокрема, показаний ОСОБА_7 механізм утворення тілесних ушкоджень в ділянці обличчя ОСОБА_9 (підшкірний крововилив в ділянці зовнішнього кінця лівої надбрівної дуги з розповсюдженням на виличну ділянку зліва, підшкірний крововилив в ділянці нижнього повіка правого ока ближче до його зовнішнього кута; садно слизової оболонки нижньої губи в проекції перших зубів нижньої щелепи на тлі крововиливу під слизову оболонку; садно слизової оболонки верхньої губи в проекції першого зуба верхньої щелепи справа на тлі крововиливу під слизову оболонку) які могли утворитись від ударів долонями рук в ділянку обличчя, та можливий механізм утворення рани в тім`яно-скроневій ділянці справа на тлі овальної форми підшкірного крововиливу, яка могла утворитись при дотичному ударі об паркан правою тім`яно-скроневою ділянкою голови під час падіння («вона впала на асфальт спиною вниз біля паркану»).

Механізм, локалізацію та кількість решти тілесних ушкоджень першої групи ОСОБА_7 не показав під час проведення слідчого експеременту (т.1 а.п. 127-133).

У той же час, 20.09.2016 ОСОБА_7 під час слідчого експерименту показав механізм утворення тілесних ушкоджень другої групи, які могли утворитись при падінні на спину на площині зі стоячого на ногах положення, та окремих тілесних пошкоджень третьої групи (крововилив в підшкірно-жирову клітковину, м`язи та очеревину в ділянці пупка, по білій лінії живота; крововилив в сальник по серединній лінії тіла, на 3 см нижче великої кривизни шлунку та крововилив в брижу тонкої кишки в проекції зазначеного крововиливу в сальник), які могли утворитись в результаті удару тупим предметом, у тому числі ногою, в ділянку передній поверхні тулуба.

Тобто, дані які містяться у протоколі та висновку, зазначених вище, також фактично підтверджують те, що обвинувачений наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

А те, що ОСОБА_7 не показав під час слідчого експерименту механізм нанесення ним усіх ударів від яких у ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть, які експертом віднесені до першої групи не спростовує висновків суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину,передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Дані висновку експерта про те, що тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть є прижиттєвими, утворились в короткий проміжок часу незадовго до настання смерті та показання свідка ОСОБА_10 матері обвинуваченого, про те, що після нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_9 лежала на землі непритомна, інших осіб під час нанесення тілесних ушкоджень не було підтверджують вчинення злочину саме ОСОБА_7 ..

Сам обвинувачений і в суді першої, і в суді апеляційної інстанцій не заперечує факту заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а розбіжності в кількості нанесення тілесних ушкоджень показаних обвинуваченим під час слідчого експерименту колегія суддів розцінює як спосіб захисту.

Доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_9 погрожувала йому ножем і намагалася порізати його ножем спростовуються даними висновку експерта № 446/ЛБ від 30.09.2016 відповідно до яких вилучений під час огляду місця події 19.09.2016 ніж не містить відбитків пальців ОСОБА_9 (т.1 а.п. 164-165)

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність доказів наявності у нього умислу на заподіяння ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть останньої, через що просить його дії кваліфікувати з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України є неспроможними з таких підстав.

Слід зазначити, що розмежування злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК, здійснюється за їх суб`єктивною стороною виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру й локалізації тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів.

З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно-небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона умисного тяжкого тілесного ушкодження характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) стосовно настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті наслання первинного. Суб`єктивна сторона вбивства через необережність характеризується лише необережною формою вини у вигляді злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості.

Розмежування цих складів злочинів, передбачених ч.2 ст. 121 та ст. 119 КК України, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків, тобто має значення спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у кримінальних справах 28 травня 2015 року, розглядаючи справу № 5-25кс15, висловився про те, що склад злочину, передбачений ч. 2 ст.121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, оскільки за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Суд зазначив, що особа, вчиняючи умисний злочин із матеріальним складом, інколи приводить у рух певні сили, які поза її волею тягнуть за собою настання додаткових більш тяжких, небажаних наслідків. Ці наслідки, які перетворюють простий склад на кваліфікований, інкримінуються їй лише за умови встановлення щодо них (наслідків) необережної вини.

Складність об`єктивної сторони зазначеного злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різних похідних наслідки: первинний із них (найближчий) - тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) - перебуває у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) - смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового, наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а відносно другого (кваліфікованого) наслідку - тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння та найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.

Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 03 квітня 2014 року по справі № 5-5к14.

Зі встановлених місцевим судом фактичних обставин провадження вбачається, що ОСОБА_7 18.09.2016 приблизно о 21:00 годині у житловому будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних стосунків під час виниклого конфлікту між ним його співмешканкою ОСОБА_9 , у приміщенні кухні, умисно завдав ОСОБА_9 не менше семи ударів руками у ділянку голови та обличчя з великою силою. Після цього ОСОБА_7 витяг з будинку ОСОБА_9 на подвір`я власного домогосподарства, де умисно з великою силою завдав їй не менше одного удару ногою по передній поверхні тулубу, внаслідок чого ОСОБА_9 впала спиною донизу на асфальтовану ділянку поблизу входу до житлового будинку, а ОСОБА_7 пішов до цього ж будинку.

За встановлених судом фактичних обставин, які підтверджені наведеними вище безпосередньо у суді дослідженими доказами дії ОСОБА_7 щодо ОСОБА_9 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень були спричинені потерпілій не тільки в результаті її падіння, а й неодноразових ударів по голові тупими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею. Неодноразова дія, надмірна сила ударів, та спрямування ударів в голову потерпілої свідчили про те, що ОСОБА_7 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілої, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

У такому випадку є всі підстави констатувати наявність прямого умислу в діях ОСОБА_7 щодо спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, а щодо настання смерті, то в діях обвинуваченого має місце необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості.

З огляду на вказане твердження обвинуваченого про те, що його дії не могли заподіяти тяжкого тілесного ушкодження, що спричинили смерть потерпілої, спростовуються характером та локалізацією нанесених тілесних ушкоджень, а саме спричинення ОСОБА_9 неодноразових ударів в голову та обличчя, тобто у життєво важливий орган, з великою силою, після утворення яких через короткий проміжок часу настала смерть.

Зазначені обставини вчинення злочину вказують на наявність у діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками вбивства через необережність, тобто злочину, передбаченого ст. 119 КК України.

За таких обставин колегія суддів погоджується з кваліфікацією дій засудженого за ч. 2 ст. 121 КК України, а твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого про відсутність доказів наявності у нього умислу на заподіяння ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть останньої є безпідставним.

Суд правильно оцінив докази і показання ОСОБА_7 та дійшов обгрунтованого висновку, що такі показання обвинуваченого є способом захисту та надані з метою уникнення покарання за вчинене діяння.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни кваліфікації дії ОСОБА_7 ..

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вживання спиртних напоїв, проте на спеціальних обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, неодружений, думку потерпілої, яка прохала застосувати максимальне покарання; наявність обставин, що пом`якшують покарання: з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів окрім визнаного судом, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, часткове визнання вини у вчиненому злочині, а саме в частині спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , відсутність судимостей.

Таким чином призначене ОСОБА_7 не максимальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4