АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 665/2130/15-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/538/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК України
У Х В А Л А
іменем України

18 вересня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000552 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чаплинського районного суду Херсонської області від 15 січня 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе-2 Чаплинського району Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 23.01.2014 року вироком Чаплинського районного суду Херсонської області за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі та на підстав ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
Вирішено питання про процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 22 серпня 2015 року близько 22 години, перебуваючи с. Надеждівка Чаплинського району Херсонської області, разом з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, через вхідну хвіртку пройшов до подвір`я АДРЕСА_2 , де таємно, умисно, з корисливою зацікавленістю, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, відчинив незаперті дверцята автомобіля ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 11219,17 грн., який належить ОСОБА_10 та викотив вказаний автомобіль до вхідної хвіртки, де його і залишив, а сам зник з місця вчинення злочину.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність вироку щодо ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів указує, що в порушення вимог ст.374 КПК України суд не дав належної оцінки доказам обвинувачення, зокрема, показанням потерпілого, свідків, та не навів мотивів, з яких суд прийняв до уваги одні докази і відкидає інші. Стверджує, що винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину підтверджується дослідженими у провадженні доказами, які суд не прийняв до уваги, а обмежився вибірковою оцінкою доказів обвинувачення. Поза увагою суду залишилися показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що на другий день після вчинення злочину, затриманих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було доставлено працівниками поліції і вони вказали, що скоїли злочин. Цю частину його показаній у вироку не відображено. Крім того, в порушення вимог ст.350 КПК України судом не було з`ясовано думку учасників щодо заявленого клопотання прокурора про допит неповнолітнього свідка, зокрема, надання строку для проведення допиту та не постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання. Вважає, що судом не вмотивовано належним чином суть показаній отриманих з чужих слів, та наголошує про порушення вимог кримінального процесуального закону під час отримання таких пояснень. Також зазначає, що в порушення вимог ст.374 КПК України в резолютивній частині рішення не вказано про вирішення питання речових доказів та судових витрат.

Просить повторно дослідити докази, допитати потерпілого та свідків, скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст.289 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 23.01.2014 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді 6 років 5 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги прокурора, просила їх задовольнити, доводи захисника та обвинуваченого, які вважали апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях,перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993р., № 12 від 03.12.1997р., № 6 від 30.05.2008р., - у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не було.

Дійшовши висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, судпершої інстанції належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення в їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо винності чи невинності, належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, обмежившись лише перерахуванням доказів обвинувачення та їх вибірковою оцінкою, які визнав неналежними та недопустимими.

При цьому суд не зазначив, які саме докази він визнав належними, допустимими та достатніми на підтвердження свого висновку, і не навів переконливих суджень на спростування висновку органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину.

Як убачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються.

Тобто, суд на обґрунтування свого висновку щодо невинності ОСОБА_8 не проаналізував зібрані у провадженні докази і фактично не дав їм ніякої оцінки, зокрема, не звернув уваги на показання потерпілого ОСОБА_10 та свідків щодо обставин вчиненого злочину.

Мотивуючи рішення про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, суд першої інстанції послався на відсутність поза розумним сумнівом належних, допустимих та достатніх доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони зроблені без належної перевірки всіх обставин справи і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності допустимості, достовірності і достатності, отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду, які вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на вирішення питання чи дійсно вказана особа вчинила злочин, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, що правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Суд, виклавши у вироку докази обвинувачення, не проаналізував їх і не дав їм відповідної оцінки, а обмежився лише вибірковою оцінкою доказів сторони обвинувачення, при цьому у своєму рішенні допустив очевидні суперечності при оцінці зібраних доказів.

Обґрунтовуючи свій висновок про недоведеність вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, суд першої інстанції взяв за основу показання ОСОБА_8 про його непричетність до заволодіння автомобілем потерпілого.
Надаючи перевагу показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , суд у вироку не навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці показання достовірними, і не звернув уваги на те, що вони суперечать зібраним та дослідженим у провадженні доказам, зокрема, фактичним даним, що містяться у показаннях потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , які ставлять під сумнів висновок суду про невинуватість ОСОБА_8 ..

Зазначені вище обставини залишилися поза увагою суду та не отримали належної оцінки у вироку, про що суд взагалі умовчав при прийнятті рішення по суті, тобто судом не були досліджені обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, чим було допущено неповноту судового розгляду.

При цьому у своєму рішенні суд першої інстанції зовсім не відобразив повний виклад показаній, які отримав під час допиту потерпілого ОСОБА_10 , оскільки під час прослуховування аудіо запису судового засідання від 21.06.2017 року з`ясовано, що після вчинення злочину на наступний день, працівники поліції привезли до будинку потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які зі слів потерпілого, визнали вину в інкримінованому. На ці фактичні дані судом не було звернуто уваги, які не отримали оцінки у вироку.

Крім того, при дослідженні показаній свідка ОСОБА_11 , який повідомив про обставини вчинення злочину з чужих слів, а саме своєї малолітньої сестри ОСОБА_12 , яка вказала на ОСОБА_8 , як особу, яка втікала через їх подвір`я в ніч вчинення злочину, однак суд першої інстанції не прийняв їх до уваги, оскільки ОСОБА_12 допитана не була, при цьому сторони не заперечували проти її допиту.
Вказане суперечить вимогам ч.2 ст.97 КПК України, оскільки суд вправі визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні показання.
Також при досліджені матеріалів кримінального провадження встановлено, що в судовому засіданні від 25.10.2017 року під час розгляду клопотання прокурора про допит малолітнього свідка ОСОБА_12 та встановлення обсягу питань, які мають бути задані допитуваній особі, учасники кримінального провадження не заперечували проти допиту цього свідка. Лише після невиконання у встановлений термін ухвали про допит малолітнього свідка та клопотання прокурора про продовження строку для виконання ухвали, сторони висловили свої заперечення.
Відкидаючи зазначені вище докази обвинувачення, які не підтверджують показання обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до заволодіння транспортним засобом, суд послався на те, що вони є неналежними та недопустимими доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
На думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є передчасним та хибним.

Мотиви, з яких суд першої інстанції визнав зазначені вище докази неналежними та недопустимими, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

У зв`язку з чим, висновок суду з приводу неналежності та недопустимості зазначених вище доказів обвинувачення не відповідає матеріалам кримінального провадження та є неправильним.
Незважаючи на наявність суперечливих фактичних даних щодо обставин події, наданих сторонами обвинувачення та захисту, які мають значення для правильного вирішення справи, суд ці суперечності не усунув і не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставив під сумнів невинуватість виправданого, що є недопустимим.
Тобто, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів, а саме показаній потерпілого, свідків, викладених в вироку, не містять точних і категоричних суджень, вони носять вибірковий характер, що ставить під сумнів висновок суду про непричетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого злочину.

Тому висновок суду про те, що докази обвинувачення є неналежними та недопустимими, є сумнівним і його не можна визнати обґрунтованим.

З огляду на це, висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин справи і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, що є порушенням вимог ст.370, ч.3 ст.374 КПК України.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_8 ..

Згідно із ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи те, що допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурором, вирок щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст.ст. 410, 411, ч.1, 2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
Виходячи з викладеного, апеляційна скарга прокурора має бути задоволена частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 410, 411, ч.1, 2 ст.412, п.1 ч.1 ст. 415, ст.419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Чаплинського районного суду Херсонської області від 15 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 18 вересня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 18 вересня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2