Справа №579/719/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/531/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 579/719/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Конотоп Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він хоче пройти курс лікування від наркозалежності.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2018 ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК, і йому призначене покарання у виді арешту на строк 1 місяць. На підставі ч.4 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 23.06.2017, за яким ОСОБА_10 засуджений за ч.3 ст.296 КК до позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст.75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, ухвалено виконувати самостійно.

Стягнуто на користь держави процесуальні витрати в сумі 1760,80 грн.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_10 восени 2016 року за місцем проживання по АДРЕСА_1 незаконно виготовив наркотичний засіб концентрат з макової соломи, який почав зберігати у приміщенні літньої кухні та сараї вказаного господарства. 11.03.2017 в ході обшуку за вказаною адресою працівниками поліції були виявлені та вилучені дві скляні банки та шість полімерних пляшок з особливо небезпечним наркотичним засобом концентратом з макової соломи загальною масою в перерахунку на суху речовину 13,029 г.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК, за обставин, викладених у вироку в апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_10 про пом`якшення призначеного йому судом першої інстанції покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не вмотивовані і не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, у відповідності до ст.ст.50 і 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. При його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з кримінального провадження, призначаючи покарання, суд врахував як ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК є злочином середньої тяжкості, так і обставини, які його пом`якшують, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік обвинуваченого та його позитивна характеристика. Обставиною, яка обтяжує покарання, судом першої інстанції було визначено рецидив злочинів.

Крім того, судом першої інстанції був врахований висновок органу з питань пробації, згідно якого існує висока ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення та перевиховання обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

При визначенні виду і розміру покарання слід враховувати, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції, «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, «суворість покарання сама по собі також не є вирішальною. Характер та ступінь суворості покарання визначається з урахуванням максимально можливого покарання, передбаченого законом. Покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98 і № 40086/98).

Як зазначено у правовій позиції рішення Верховного Суду України у справі стосовно К., норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК, в якій установлено загальні засади призначення покарання.

У відповідності до ч.1 ст.65 КК, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір судом певних його виду і розміру.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини кримінального провадження та вимоги ст.65 КК, колегія суддів вважає, що при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, суд дотримався загальних засад призначення покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував ст.ст.65-67 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 і попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що йому потрібен час для лікування від наркозалежності, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки сам по собі такий намір обвинуваченого істотно не впливає на призначення покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для пом`якшення покарання, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі обвинуваченим, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2018 року відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4