АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 650/168/18
Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/791/586/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
В И Р О К
іменем України

25 вересня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду

Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000479 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 , прокурора на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Біла Криниця Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 27.10.2017 року близько 18:25 год. в районі мосту через річку Інгулець в смт. Велика Олександрівка Херсонської області, керуючи автомобілем AUDI 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони смт. Велика Олександрівка в напрямку смт. Біла Криниця, в порушення вимог п.п.2.3 б), 19.1 а), 19.5 та 31.4.3. а) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась у темну пору доби, здійснював рух на транспортному засобі з технічно-несправними світловими пристроями, а саме за відсутності фар ближнього (дальнього) світла, не забезпечивши при цьому своєчасного виявлення перешкоди у вигляді велосипедистки ОСОБА_11 , яка рухалась у попутному напрямку, здійснив наїзд на останню, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла у лікувальному закладі.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , посилається на м`якість призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України, яке є недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Вважає, що суд не врахував тяжкі наслідки, завдані злочином, що потягли загибель людини, думку потерпілої про призначення ОСОБА_10 найсуворішого покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, оскільки він, на її думку, щиро не розкаявся та не попросив вибачення у членів усієї родини. Крім того, суд безпідставно залишив без розгляду цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, оскільки від їхньої багатодітної сім`ї її було визнано потерпілою та нею було подано цивільний позов. Витрати були понесені всіма членами їхньою родини та усі зазнали моральної шкоди, завданої злочином. Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Стягнути з ОСОБА_10 на її користь у відшкодування матеріальних збитків 36 588,66 грн. та моральної шкоди 1000 000 грн.;

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , порушує питання про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону. Свої доводи мотивує тим, що в мотивувальній частині вироку судом зазначено рішення про залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_7 .. Проте в порушення вимог ч.4 ст.374 КПК України в резолютивній частині вироку не зазначено рішення про вирішення цивільного позову, чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким вирішити цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

У запереченнях захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 указують на необґрунтованість апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_7 та прокурора, просять їх залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_10 без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, доводи представника потерпілої ОСОБА_7 - захисника ОСОБА_8 , який підтримав як апеляційні вимоги потерпілої, так і прокурора, просив ухвалити новий вирок в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілої та прокурора, просили їх залишити без задоволення, а вирок без зміни, дослідивши матеріали провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, заперечення на них, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яке керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, за встановлених та викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і такі висновки суду учасниками судового провадження не оспорюються.

Як убачається зі змісту апеляційних скарг потерпілої та прокурора ними не оскаржується вирок у частині фактичних обставин вчиненого злочину, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції в цій частині, які учасниками судового провадження не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Водночас, як правильно зазначено в апеляційній скарзі потерпілої, вирок щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно із ст.75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано не було.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, звільнюючи обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні сім`ю сестри, яка перебуває на обліку як внутрішньо-переміщені особи, та яка має дитину 2013 року, яка є онкохворою, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і на підставі цього дійшов висновку про можливість призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, із застосуванням ст.75 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам ст.ст. 65, 75 КК України.
Так, звільняючи ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, його наслідки, що недотримання ним правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, який у темну пору добиздійснював рух на транспортному засобі з технічно-несправними світловими пристроями, а саме за відсутності фар ближнього (дальнього) світла,що призвело до наїзду на велосипедистку ОСОБА_11 , внаслідок чого потерпіла загинула. При цьому обвинуваченому було достовірно відомо про технічно-несправні світлові пристрої його транспортного засобу, що свідчить про його протиправну поведінку на момент вчинення злочину, тобто порушення ОСОБА_10 встановлених правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту призвело до вчинення ним злочину з тяжкими наслідками, і це жодним чином не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, на що суд першої інстанції взагалі не звернув уваги.

Характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, його наслідки, свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання.
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами потерпілої про те, що суд не визнав обставиною, що обтяжує покарання, тяжкі наслідки, завдані злочином, оскільки такі наслідки визнані відповідною ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - спричинення смерті потерпілого, тому суд не може ще раз враховувати її як обтяжуючу покарання обставину.
Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_10 можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі, але не максимальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України, як про це просить потерпіла, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_10 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в цій частині, задовольнивши апеляційну скаргу потерпілої частково.
Що ж доводів потерпілої та прокурора про те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права при вирішенні цивільного позову, то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушення правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Положеннями ч.5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, нормами КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно із ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України потерпіла ОСОБА_7 та її представник - захисник ОСОБА_8 не подали цивільний позов до початку судового розгляду, який розпочався 22.02.2018 року, тобто не скористалися свої процесуальним правом, а лише 06.03.2018 року під час судового розгляду потерпіла подала цивільний позов у цьому кримінальному провадженні, що не передбаченого законом, на що суд першої інстанції не звернув уваги, тоді як суд не мав права приймати рішення про цивільний позов, а повинен був роз`яснити потерпілій та її представнику, що у такому випадку вони мають право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.
(а.п. 123- 125, 144 151)
З огляду на це, цивільний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому підстави для скасування судового рішення в частині вирішення цивільного позову та задоволення апеляційних скарг потерпілої та прокурора відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_10 в порядку виконання вироку.

У решті вирок суду першої інстанції щодо нього залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку апеляційного суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Копія вироку оформлена 25 вересня 2018 року
Вирок набрав законної сили 25 вересня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2