Провадження № 1-кп/761/236/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 120 151 001 000 119 25 від 06.10.2015, у якому
гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, українець, з середньою освітою, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, офіційно не працевлаштований, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
обвинувачується за ч.2 ст. 186 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням гр. ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під ватрою, строк дії відповідної ухвали закінчується 05.08.2018.

У зв`язку з неможливістю завершити судовий розгляд до зазначеної дати судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України на обговорення учасників поставлене питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Прокурор вважала за необхідне продовжити дію раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки, на переконання державного обвинувача, раніше встановлені ризики не зникли та продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 не погодилися з позицією державного обвинувача, просили змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, заслухавши сторону обвинувачення та сторону захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Частиною 5 статті 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" продовження тримання під вартою є виправданим за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

У силу ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є з-поміж іншого захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Отже, суспільний інтерес у сфері кримінального судочинства полягає в обов`язку суду забезпечити належний захист прав не лише обвинувачених, а також потерпілих, свідків, усталених суспільних відносин через заохочення правомірної поведінки їх учасників та вжиття передбачених законом запобіжників для унеможливлення або ж мінімізації вчинення протиправних діянь.

Відповідні заходи передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Статтею 177 КПК визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також визначений перелік ризиків, на запобігання яких спрямоване застосування даного виду забезпечення кримінального провадження.

На стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК під час вирішення питання застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду і вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи не є можливою.

На підставі положень ст. 178 КПК суд під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого у місці його постійного поживання, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Отже, на цій стадії судового провадження підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання їм у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Покарання за вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України визначено у виді позбавлення волі строком до шести років.

Суворість покарання, на переконання суду, є вагомим чинником аби спонукати обвинуваченого вжити заходів щодо переховування від суду.

Додатковою обставиною, яка, безумовно, сприяє вказаній неправомірній поведінці обвинуваченого є те, що він тривалий час ухилявся від явки до суду, а також оголошувався у розшук.

Крім того, обвинувачений раніше засуджувався за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі, отже його репутація свідчить про реальність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Наведені обставини разом з відсутністю у обвинуваченого стабільного джерела прибутку, з врахуванням корисливого мотиву злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_4 також доводять можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для зміни обвинуваченому раніше застосованого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.177, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 по 22 вересня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1