Справа № 212/2578/15-к
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

11 жовтня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
при розгляді у судовому засіданні кримінального провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України; ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою суду від 15.08.2018р. обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 14 жовтня 2018 року включно.
В судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, мотивуючи тим, що не зникли та наявні на сьогоднішній день ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які унеможливлюють застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 , заперечували проти продовження процесуального строку тримання під вартою. Аргументацією була відсутність підстав вважати, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, захисник наполягала на тому, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце реєстрації та проживання, тривалий час перебуває під вартою, що порушує його право відповідно до вимогам ст. 5 "Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод", у зв`язку з чим просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши письмове клопотання захисника про заміну запобіжного заходу, в суд прийшов до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України та з урахуванням приписів ст.178 КПК України. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, об`єктом посягання яких є здоров`я людини, один з яких відносяться до категорії тяжких злочинів. При цьому, слід зауважити, що однією з характеризуючих ознак особистості обвинуваченого - є наявність судимості щодо злочину проти життя людини (15.01.2001р. - Апеляційний суд Дніпропетровської області засудження за ч.1 ст.115 КК України). Обвинувачений знов скоїв злочин об`єктом посягання якого є здоров`я людини. Дії обвинуваченого, крім іншого, органами досудового слідства кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України при обставинах, які супроводжувались особливо зухвалими діями обвинуваченого, вчинені групою осіб, у випадку визнання його винним в скоєних злочинах, санкцією статей кримінального закону передбачено покарання від 7 років до 10 років позбавлення волі. У разі доведення прокурором висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що є вагомим чинником аби спонукати винну особу до дій, спрямованих на уникнення від можливого покарання. Суд не може погодитися з доводами захисту про те, що риси особистості обвинуваченого та його минуле не повинні братися до уваги при оцінці ризиків, які впливають на вирішення питання тримання під вартою. Свою аргументацію захисник будує на безсистемному цитуванні витягів з рішень ЄСПЛ. З огляду на таке, потрібно зауважити наступне. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень.
Небезпеку переховування від правосуддя не можна вимірювати лише залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому необхідно враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідують за законом, його міжнародні контакти («W v Swtzerland», § 33).
Отже, ризик переховування підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. В даному випадку, девіантність поведінки особи не потребує якогось окремого доведення з огляду на кримінальну біографію обвинуваченого.
Неодмінною умовою забезпечення законності подальшого тримання заарештованої особи під вартою є факт подальшого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення нею правопорушення.
У той же час ЄСПЛ у справі «Punzelt v Czech Republik» зазначив, що після спливу певного проміжку часу ця умова перестає бути достатньою і судові органи зобов`язані навести додаткові «релевантні» і «достатні» підстави на обґрунтування подовження позбавлення свободи.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого. Знову ж таки, суд наголошує на тому, що в даному випадку обраний запобіжний захід відповідає цим критеріям.
Вказані підстави враховані, також, у кримінальному процесуальному законодавстві України.
Зокрема, згідно з ст.178 КПК суд під час вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.
Вирішуючи питання щодо існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.
Ризик у кримінальному провадженні можна визначити, як певну ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до поведінки, яка буде перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Ступінь ймовірності, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , з урахуванням наведеного вище досить високий.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, як достатній фактор для тримання особи під вартою, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності певних поза процесуальних дій зазначеної особи.
Наведене свідчить, що ризик переховування обвинуваченого від суду не є надуманим, оскільки ґрунтується на реальних фактах.
Суд погоджується з аргументами сторони захисту щодо тривалого перебування обвинуваченого під вартою, однак вважає необхідним зауважити, що тривалість судового розгляду не пов`язана з несумлінністю суду. Справа неодноразово переглядалась і знаходиться в провадженні головуючого менше третини строку її загального перебігу.
Вказане у сукупністю з відсутністю у обвинуваченого законного джерела доходів певним чином підтверджує застереження прокурора щодо можливого продовження обвинуваченим злочинної діяльності. З цього суд робить висновок, що ризик вчинення нових кримінальних порушень доволі високий і зберігає свою актуальність по сьогоднішній день.
Доводи сторони захисту щодо недоведеності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та можливості застосування альтернативних запобіжних заходів, слід визнати непереконливими.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше застосованому обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою на даний час відпала.
На стадії досудового слідства, обвинувачений ухилявся від правоохоронних органів, тому думка прокурора про можливість переховування обвинуваченого від суду має своє підтвердження виходячи з цього факту, тому є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
В даному випадку, продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Цей інтерес полягає в тому, щоб особа, яка обвинувачується в скоєнні небезпечного суспільного діяння не мала змоги уникнути справедливого рішення суду, яким вона буде притягнута до відповідальності у разі доведення судом її вини. Продовжуючи тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії»).
Суд, приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження про не можливість перебування його під вартою, дані про особу обвинуваченого і все викладене вище вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, його належну процесуальну поведінку.
Крім того, ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.121 КК України на шістдесят днів, до 10 грудня 2018 року включно.
Строк дії ухвали закінчується 10 грудня 2018 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1