АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер судової справи: 652/95/17
Провадження № 11-кп/791/628/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: повернення обвинувального акту Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
іменем України
12 липня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000331 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29.05.2018 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівське Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 26.02.2016 року Високопільським районним судом Херсонської області за ч.1 ст. 185 КК України на 150 годин громадських робіт,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції вказав, що його складено з порушенням вимог ст. 291 КПК України, оскільки всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті відсутні точні дані про дату, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, належним чином не визначено предмет злочину - його індивідуальні ознаки, а саме: серійний номер акумуляторної батареї, не встановлено вартості акумулятора саме як предмета злочину, а висновок товарознавчої експертизи, проведеної без дослідження викраденої та «вилученої» у обвинуваченого акумуляторної батареї не є належним доказом. Крім того, потерпілим безпідставно визнано ОСОБА_8 з посиланням на те, що крадіжка вчинена за місцем його проживання, оскільки потерпілою особою має бути визначено власника автомобіля «ТАВРІЯ », з якого було викрадено акумуляторну батарею. В реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутнє посилання на докази факту вилучення у ОСОБА_7 акумуляторної батареї як уповноваженою на те особою на підставі ухвали суду , так і ОСОБА_8 . Крім того, на досудовому слідстві було порушено право ОСОБА_7 на захист під час його ознайомлення із матеріалами кримінального провадження .
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції, вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в обвинувальному акті викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, дана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та достатньо детально сформульоване обвинувачення, щоб можна було чітко зрозуміти, яке саме діяння ставиться обвинуваченому в провину. Просить ухвалу суду скасувати та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для призначення нового розгляду, в іншому складі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, крім інших, передбачених цією нормою процесуального права відомостей, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурором дотримано вимоги ст. 291 КПК України, тобто обвинувальний акт містить, як виклад фактичних обставин вчинених ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і його правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке сформульовано достатньо детально із зазначенням часу, місця, способу вчинення злочину, суті вчиненого суспільно небезпечного діяння, суспільно небезпечних наслідків; причинного зв`язку між діянням, вчиненим обвинуваченим і наслідками, що настали, всіх ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони вчиненого злочину.
Викладене обвинувачення є зрозумілим, не містить суперечностей, тому підстави стверджувати про порушення права ОСОБА_7 на захист через незрозумілість йому суті обвинувачення, відсутні.
На спростування висновків суду, в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення прямо вказано на час вчинення злочину кінець жовтня 2016 року, місце його вчинення - огороджена територія двору домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , спосіб його вчинення шляхом таємного проникнення у сховище автомобіль «Тарвія» д.н. НОМЕР_1 , предмет злочину акумуляторна батарея марки STARTA 50Ah 12V 420 (EN) 960-96 HA вартістю 700 грн., та власника цього майна ОСОБА_8 .
Всупереч висновкам суду, в обвинувальному акті вказано ідентифікаційні ознаки викраденого майна акумуляторної батареї марки STARTA 50Ah 12V 420 (EN) 960-96 HA. Вказівка суду про необхідність зазначення в обвинувальному акту серійного номера вказаної батареї не ґрунтується на вимогам Закону та є вочевидь надуманою.
З незрозумілих причин суд зробив висновок про відсутність у формулюванні обвинувачення вартості майна, в той час як в обвинувальному акті прямо вказано, що вартість викраденого майна згідно із висновком товарознавчої експертизи № 1182-МТ від 19.12.2016 року становить 700 грн.
Висновок суду про недопустимість як доказу висновку товарознавчої експертизи від 19.12.2016 року через призначення експертизи до проведення огляду місця події та відсутність належних доказів на підтвердження вартості викраденого майна не ґрунтується на положеннях кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до ст. 315 КПК на цій стадії кримінального провадження суд вирішує лише ті питання, що передбачені вказаною нормою кримінального закону для підготовчого провадження, і не вправі давати оцінку доказам з точки зору їх належності, достатності та допустимості, які він, до того ж, не досліджував.
Крім того, висновок суду про призначення експертизи до огляду місця події суперечить відомостям, вказаним у реєстрі матеріалів досудового розслідування, відповідно до якого огляд місця події проведено 13.12.2016 року, а експертизу призначено 15.12.2016 року, тобто не до, а після вчинення вказаної слідчої дії.
На зрозумілим є й висновок суду про проведення вказаної експертизи без дослідження викраденої та «вилученої» у обвинуваченого акумуляторної батареї, оскільки вказаний доказ не досліджував, тому не мав підстав стверджувати про порушення експертом правил проведення експертизи.
Таким чином, суд вдався до оцінки змісту фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, чим вийшов за межі своїх повноважень, тоді як під час підготовчого судового засідання суд лише перевіряє обвинувальний акт на предмет викладення в ньому відомостей, передбачених у п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України.
Висновок суду про неправильне встановлення органом досудового розслідування особи потерпілого знаходиться поза межами компетенції суду. Суд не праві давати органу досудового розслідування вказівку яку саме особу слід визнати потерпілою від злочину.
З матеріалів реєстру досудового розслідування встановлено, що заяву про вчинений щодо нього злочин та про залучення до провадження як потерпілого подавав ОСОБА_8 . Відомості про особу потерпілого відображено в обвинувальному акті у повному обсязі.
Питання щодо доведеності факту належності йому на праві власності викладеного майна підлягає вирішенню під час судового розгляду після дослідження та оцінки доказів, наданих на підтвердження вказаних обставин, а не на стадії підготовчого провадження.
Посилання суду як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору на відсутність в реєстрі відомостей про докази факту вилучення у ОСОБА_7 акумуляторної батареї як уповноваженою на те особою на підставі ухвали суду, так і ОСОБА_8 не ґрунтується на нормах ст. 109 КПК, відповідно до якої в реєстрі матеріалів досудового розслідування відображаються не докази, а найменування процесуальних дій, процесуальних рішень та заходів забезпечення кримінального провадження.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, в ньому відображено як процесуальні дії, так і процесуальні рішення слідчого, в тому числі й щодо тимчасово вилученого майна.
Крім того, певні недоліки реєстру не є відповідно до ст. 291 КПК підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Посилання в ухвалі суду на порушення права на захист обвинуваченого під час досудового розслідування як на підставу для повернення обвинувального акту є таким, що суперечить кримінальному процесуальному закону, оскільки чинним КПК не передбачено право суду повернути обвинувальний акт прокурору в разі встановлення порушення права на захист обвинуваченого під час досудового розслідування.
Відповідно до ст. 87 ч. 2 п. 3 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод порушення права особи на захист. У такому випадку докази, отримані з порушенням права на захист повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини внаслідок якого такі відомості були отримані.
З наведених підстав, якщо суд першої інстанції під час судового розгляду дійшов би висновку про порушення права на захист обвинуваченого на стадії досудового розслідування, він мав визнати докази, отримані на досудовому розслідуванні із порушенням права на захист недопустимими, а не повертати з цих підстав обвинувальний акт прокурору.
Крім того, при прийнятті рішення про повернення обвинувального акту прокурору з судом не враховано правові висновки Верховного Суду України щодо застосування норми ст. 291 КПК від 24.11.2016 та 12.10.2017 року, відповідно до яких суд не має права формально підходити до застосування норм кримінального процесуального закону та створювати штучні підстави для затягування розгляду справи, яка, маючи, незначний обсяг, перебуває в провадженні судів вже півтора року, що породжує порушення загальних засад здійснення судочинства, таких як законність та розумність строків.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту не можна визнати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню як таке, що постановлене з істотним порушенням вимог ст. 314, 315 КПК України з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, ст.ст. 412, 415 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29.05.2018 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000331 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0000331 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України в тому ж суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді три підписи

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2