Постанова
Іменем України

22 травня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
представник потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого навирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589,

відносноОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кобеляки Полтавської області, засудженого за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі засуджений вимагає змінити судові рішення, постановлені відносно нього, в частині задоволення цивільного позову, а саме: просить про зменшення розміру морального відшкодування.
Вимогу мотивовано тим, що при вирішенні питання про задоволення цивільного позову судами першої та апеляційної інстанцій не враховано матеріального стану засудженого, відсутності постійного місця роботи та іншого виду доходу і не взято до уваги часткове відшкодування моральної шкоди, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує й про недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

2. Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки; за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 у відшкодування заподіяної моральної шкоди шістсот тисяч гривень.
Вироком суду також вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задоволено частково.
Вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення основного покарання змінено, покарання за ч. 2 ст. 286 КК України пом`якшено до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
У решті вирок суду залишено без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
11 вересня 2016 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, в темну пору доби, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Chery Amulet», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є його батько ОСОБА_10 , рухався по вулиці Полтавська в м. Кобеляки від центру міста в напрямку с. Кунівка Кобеляцького району Полтавської області. Доїжджаючи до перехрестя з вулицею Ярмаркова по вказаній автодорозі в м. Кобеляки, рухаючись із швидкістю, яка є більшою ніж дозволена в межах населеного пункту, а саме 70-75 км/год., ОСОБА_7 допустив наїзд лівою передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_11 , який стояв у межах його видимості на правому узбіччі по напрямку руху транспортного засобу, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, які могли виникнути при наїзді легкового автомобіля на пішохода, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і носять прижиттєвий характер. У зв`язку з отриманими травмами потерпілий ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22 годині 42 хвилини в реанімаційному відділенні Кобеляцької ЦРЛ. Смерть ОСОБА_11 наступила в результаті автотравми, заподіяної внаслідок наїзду легкового автомобіля, а саме: відкритої черепно-мозкової травми, переломів кісток склепіння основи черепа, масивних крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, крововиливів у тканину мозку і забою мозку, набряку головного мозку.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що перебувають у причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди, стали порушення водієм ОСОБА_7 пунктів 10.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.
Окрім того, безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , поставивши тим самим потерпілого в небезпечне для життя становище, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, покладеного на нього законом і загальновизнаними нормами моралі: не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карети швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, хоча мав можливість і зобов`язаний був це зробити відповідно до вимог пунктів 2.10 (г), 2.10 (ґ) Правил дорожнього руху України, а умисно залишив потерпілого в небезпеці, зникнувши з місця пригоди.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор заперечив доводам, наведеним в касаційній скарзі засудженого, з підстав їх необґрунтованості, стверджуючи про відповідність розміру задоленого цивільного позову та про надуманість доводів щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.1.1 Стаття 128. Цивільний позов у кримінальному провадженні
Частина 5. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

4.1.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з:
2) мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції;
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судом першої інстанції обставин;
встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними;
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

4.2 Цивільний кодекс України
4.2.1 Стаття 23. Відшкодування моральної шкоди
Частина 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частина 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Частина 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

4.2.2 Стаття 1193. Урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди
Частина 4. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

5. Позиція Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Висновки суду про винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікацію дій та призначене покарання у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не оспорює.

5.2. Щодо вирішеного судом цивільного позову, розміру морального відшкодування, невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам процесуального закону
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував характер та тривалість моральних страждань потерпілого, який втратив сина, характер дій винної особи, ненадання допомоги ОСОБА_11 , а також глибину моральних страждань потерпілого внаслідок трагічної загибелі сина.
Крім того, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що переказ грошових коштів через тривалий проміжок часу після смерті ОСОБА_11 та після ухвалення обвинувального вироку не є достатньою підставою для пом`якшення покарання засудженому.
Правильним є висновок апеляційного суду про залишення вироку суду в частині вирішеного цивільного позову без зміни, оскільки засуджений будь-яких дій на відшкодування заподіяної злочином шкоди не вчинив, відшкодовано було 10 000 грн після ухвалення судом вироку, що не є достатньою підставою для зменшення розміру відшкодування.
Отже, судові рішення відповідають вимогам процесуального закону, доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого щодо завищеного розміру морального відшкодування, є необґрунтованими. Інших доводів, які б свідчили про допущені судами першої та апеляційної інстанцій істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, засудженим не наведено, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування або зміни судових рішень.

Керуючись статтями 376, 436, 441, 442 КПК України, пунктами 4, 5, 6 § 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишитибез задоволення.

Вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3