АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

27 червня 2018 року м. Київ

Суддя - доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року стосовно ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року затверджено угоду від 14 травня 2018 року між прокурором заступником начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 110-2; ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 110-2; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 256 КК України, та призначено йому узгоджене покарання:

- за ч. 4 ст. 110-2 КК України із застосуванням ст.69 КК України нижче найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 110-2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 256 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Змінено щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили, звільнено його негайно з-під варти в залі суду.

Покладено на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою.
22 червня 2018 року захисник - адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на Конституцію України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові від 03 березня 2016 року у справі №5-347кс15, та на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод та інтересів особи, просив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 скасувати.Свої доводи обґрунтовує тим, що у мотивувальній частині вказаного вироку міститься посилання на причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, а отже, ним фактично визнано ОСОБА_3 співучасником вчинених кримінальних правопорушень, чим грубо порушено його право на захист.
Захисник ОСОБА_2 вважає, що вирок, яким встановлено обставини кримінального провадження, інкриміновані ОСОБА_4 , із зазначенням даних, за якими можна ідентифікувати особу, яка не є учасником даного кримінального провадження, і створено преюдицію злочинності діянь, що суперечить загальним засадам кримінального провадження, таким як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

З огляду на положення ст.24 КПК України, якою гарантовано право на перегляд судового рішення, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, захисник вважає, що має право на оскарження вироку суду першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, вважаю, що вона подана особою, яка не має на це права.

Статтею 393 КПК України передбачено вичерпний перелік осіб, які мають право на апеляційне оскарження.

Згідно ч. 4 статті 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього кодексу.

Згідно з ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6, 7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК, кореспондується із положеннями статті 24 КПК й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема, забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Наведене свідчить про те, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.

Відповідно до цієї норми закону кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

З огляду на викладене, право на апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_4 у захисника - адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , виникає в разі, якщо вирок щодо ОСОБА_4 стосується інтересів ОСОБА_3 тією мірою, що надає останньому, згідно із частиною другою статті 24 КПК, право оскаржити його до вищих судових інстанцій.

Зі змісту вироку вбачається, що вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 110-2; ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 110-2; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 256 КК України.

При цьому викладені у вироку щодо ОСОБА_4 фактичні обставини кримінального провадження не містять вказівки на особу ОСОБА_3 , які би впливали на його права та інтереси, та не містять даних, які дають можливість ідентифікувати ОСОБА_3 , як фізичну особу, інтересів якої стосується вирок щодо ОСОБА_4 тією мірою, що надає ОСОБА_3 або його захиснику згідно із частиною 2 ст. 24, ч. 4 ст. 394 та ч. 4 ст. 475 КПК України право оскаржити його в апеляційному порядку.

Будь-яких інших відомостей, які б свідчили про порушення вироком прав та охоронюваних інтересів ОСОБА_3 , матеріали вказаного кримінального провадження також не містять.
Доводи про те, що суд у вироку встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 з іншими особами, чим штучно створив преюдицію, є надуманими, оскільки вирок, ухвалений на підставі угоди стосовно однієї з декількох осіб, не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 судом не розглядалося, і відомості про нього у вироку відсутні. Отже, судове рішення не стосується прав та інтересів ОСОБА_3 , а відтак захисник - адвокат ОСОБА_2 не наділений правом у даному кримінальному провадженні подавати апеляційну скаргу, і її належить повернути.

Згідно з п.2 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року стосовно ОСОБА_4 повернути.
Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя
Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1

Справа № 11-кп/796/1413/2018 Категорія КК: ч.3 ст. 110-2
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6
Доповідач: ОСОБА_1