Справа № 487/1551/16-к
Провадження № 1-кп/487/419/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження №0000051 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
02.04.2014 року Суворівським районним судом м. Херсона за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Жолобки Шумського району Тернопільської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
24.01.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 187, ч.2 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 17.10.2013 року в зв`язку з відбуттям строку покарання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Херсон, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
04.04.2011 року Суворівським районним судом м. Херсона за ч. 1 ст. 259, ч.2 ст. 307, 71 КК України до 7 років позбавлення волі, рішенням апеляційного суду Херсонської області міру покарання знижено до 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 25.12.2013 року в зв`язку з відбуттям строку покарання

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 і ч. 2 ст. 146 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився в м. Каховка Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:
14.06.2012 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 07.07.2014 року згідно Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 263 КК України

за участю сторін кримінального провадження:
зі сторони обвинувачення прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
а також - потерпілого ОСОБА_9
зі сторони захисту обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5
захисників обвинувачених ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення визнане не доведеним:

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обвинувачуються в скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст. 187 та ч.2 ст. 146 КК України, який вони вчинили за наступних обставин.
11.01.2016 року ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою, а саме з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , за допомогою мобільних засобів зв`язку домовилися про зустріч в місті Миколаєві для узгодження скоєння злочину щодо ОСОБА_9 . При цьому, ініціатором зустрічі з потерпілим виступав ОСОБА_4 , а ініціатором скоєння злочину виступав ОСОБА_6 .
Зустрівшись приблизно о 19-30 годині, 11.01.2016 року в м. Миколаєві за місцем проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 домовилися про вчинення корисливого злочину, направленого на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 та розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_4 , мав зустрітися з потерпілим ОСОБА_9 в узгоджений час та узгодженому місті, куди на власному автомобілі під`їде ОСОБА_3 з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . У подальшому, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , незаконно розбавляючи волі потерпілого ОСОБА_9 , шляхом нанесення тілесних ушкоджень, незаконно заволоділи майном останнього, а ОСОБА_3 , надавши власний транспортний засіб - автомобіль темно-синього кольору моделі ВАЗ 2108, державний номер реєстрації НОМЕР_1 , мав перебувати за кермом транспортного засобу, на котрому ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , незаконно утримуючи потерпілого в автомобілі, мали пересуватися по місту Миколаєву.
11.01.2016 року близько 20:00 год., ОСОБА_4 , зателефонував потерпілому ОСОБА_9 та запропонував зустрітися на перетині вул. Защука та вул. Пушкінській в м. Миколаєві, на що останній погодився зустрітися о 22-00 годині.
У подальшому, реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 приїхав на автомобілі темно-синього кольору моделі ВАЗ 2108, державний номер реєстрації НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 на перетині вул. Защука та вул. Пушкінська в м. Миколаєві, де на той час, приблизно о 22:00 годині 11.01.2016 року, вже зустрілися ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . По приїзду, приблизно о 22:00 год. 11.01.2016, за адресою: м. Миколаїв, на перетині вул. Защука та вул. Пушкінська, з автомобіля вийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які почали наносити удари по голові потерпілого ззаду, а ОСОБА_4 , почав наносити удари руками потерпілому ОСОБА_9 спереду по обличчю, а ОСОБА_3 знаходився в цей час за кермом автомобіля, спостерігав щоб сторонні особи не помітили вчинення злочину та чекав ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з метою в подальшому втекти з місця вчинення злочину.
Реалізуючи частину плану, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , примусово, всупереч волі потерпілого ОСОБА_9 , затягли останнього на заднє сидіння вказаного автомобіля, тим самим позбавивши його можливості вільного пересування, де в цей час в автомобілі за кермом чекав ОСОБА_3 , а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 сіли на заднє сидіння автомобіля поряд з потерпілим по обидва боки, а ОСОБА_4 , сів на переднє пасажирське сидіння, біля водія ОСОБА_3 , котрий знаходився за кермом вказаного автомобіля.
Знаходячись в автомобілі, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , продовжили наносити удари руками та невстановленим в ході досудового розслідування твердим предметом по різним частинам тіла потерпілому ОСОБА_9 , а ОСОБА_3 , в цей час, перебуваючи за кермом автомобіля, почав рух з місця вчинення кримінального правопорушення. Потерпілий ОСОБА_9 , в момент спричинення йому тілесних ушкоджень намагався чинити опір.
У подальшому, під час руху автомобіля та знаходячись в автомобілі, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжили наносити удари руками та невстановленим твердим предметом по різним частинам тіла потерпілого, від яких ОСОБА_9 втрачав свідомість. Крім того, ОСОБА_6 , за допомогою ножа спричинив потерпілому ОСОБА_9 три колото-різані рани в області лівої сідниці.
Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження, у вигляді трьох колото-різаних ран в області лівої сідниці, забійних ран потиличної області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, під час спричинення тілесних ушкоджень, з метою припинення супротиву потерпілого, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , використовуючи мотузку, зв`язали потерпілому ОСОБА_9 руки та ноги.
В ході нанесення тілесних ушкоджень, коли ОСОБА_9 декілька разів втрачав свідомість, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , проти волі потерпілого ОСОБА_9 , відкрито заволоділи майном потерпілого, а саме: зняли з останнього шкіряну куртку чорного кольору з хутровим зворотом, вартістю 7000 грн.; з лівої руки потерпілого зняли наручний годинник в металевому корпусі марки «Ракета», вартістю 1000 грн.; мобільним телефоном марки «Нокія» 6310, вартістю 1000 грн., котрий знаходився в кишені куртки в котру був вдягнений ОСОБА_9 ; сім-картою мобільного оператора «Лайф», котра знаходилась в мобільному телефоні, вартістю 50 грн.; флеш-картою до мобільного телефону, вартістю 100 грн.; 2 ключами з брелоком, що матеріальної цінності не представляють, котрі також знаходились в кишені куртки; чорною в`язаною шапкою з написом «Коламбія», вартістю 100 грн., а всього на загальну суму 9250 грн.
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , перебуваючи в автомобілі, спостерігали за протиправними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , не намагаючись ці дії припинити.
Заволодівши майном потерпілого, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , відвезли потерпілого ОСОБА_9 до с. Полігон, Жовтневого району, Миколаївської області, зупинились вздовж узбіччя дороги, витягли останнього з автомобіля, та продовжили наносити тілесні ушкодження та без тями залишивши останнього на узбіччі дороги, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись майном потерпілого ОСОБА_9 на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_4 , діючи в групі з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 9250 грн.
Крім того, 11.01.2016 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою, за допомогою мобільних засобів зв`язку домовилися про зустріч в місті Миколаєві для узгодження скоєння злочину щодо ОСОБА_9 . При цьому, ініціатором зустрічі з потерпілим виступав ОСОБА_4 , а ініціатором скоєння злочину виступав ОСОБА_6 .
Зустрівшись приблизно о 19-30 годині, 11.01.2016 року в м. Миколаєві за місцем проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 домовилися про вчинення корисливого злочину, направленого на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 та розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_4 , мав зустрітися з потерпілим ОСОБА_9 в узгоджений час та узгодженому місті, куди на власному автомобілі під`їде ОСОБА_6 з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . У подальшому, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , незаконно позбавляючи волі потерпілого ОСОБА_9 , шляхом нанесення тілесних ушкоджень, незаконно заволодіти майном останнього, а ОСОБА_14 , надавши власний транспортний засіб - автомобіль темно-синього кольору моделі ВАЗ 2108, державний номер реєстрації НОМЕР_1 , мав перебувати за кермом транспортного засобу, на котрому ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , незаконно утримуючи потерпілого в автомобілі, мали пересуватися по місту Миколаєву.
11.01.2016 року близько 20:00 год., ОСОБА_4 , зателефонував потерпілому ОСОБА_9 та запропонував зустрітися на перетині вул. Защука та вул. Пушкінській в м. Миколаєві, на що останній погодився зустрітися о 22-00 годині.
У подальшому, реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_15 , разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 приїхав на автомобілі темно-синього кольору моделі ВАЗ 2108, державний номер реєстрації НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , на перетині вул. Защука та вул. Пушкінська в м. Миколаєві, де на той час, приблизно о 22:00 годині 11.01.2016 року вже зустрілися ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . По приїзду, приблизно о 22:00 год. 11.01.2016, за адресою: м. Миколаїв, на перетині вул. Защука та вул. Пушкінська, з автомобіля вийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які почали наносити удари по голові потерпілого ззаду, а ОСОБА_4 , почав наносити удари руками потерпілому ОСОБА_9 спереду по обличчю, а ОСОБА_3 знаходився в цей час за кермом автомобіля, спостерігав щоб сторонні особи не помітили вчинення злочину та чекав ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , з метою в подальшому втекти з місця вчинення злочину.
Реалізуючи частину плану, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , примусово, всупереч волі потерпілого ОСОБА_9 , затягли останнього на заднє сидіння вказаного автомобіля, тим самим позбавивши його можливості вільного пересування, де в цей час в автомобілі за кермом чекав ОСОБА_3 , а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 сіли на заднє сидіння автомобіля поряд з потерпілим по обидва боки. ОСОБА_4 , сів на переднє пасажирське сидіння, біля водія ОСОБА_3 , котрий знаходився за кермом вказаного автомобіля.
Знаходячись в автомобілі, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , продовжили наносити удари руками та невстановленим в ході досудового розслідування твердим предметом по різним частинам тіла потерпілому ОСОБА_9 , а ОСОБА_3 , в цей час, перебуваючи за кермом автомобіля, почав рух з місця вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_9 , в момент спричинення йому тілесних ушкоджень намагався чинити опір.
У подальшому, під час руху автомобіля та знаходячись в автомобілі, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 продовжили наносити удари руками та невстановленим твердим предметом по різним частинам тіла потерпілого, від яких ОСОБА_9 втрачав свідомість. Крім того, ОСОБА_6 , за допомогою ножа спричинив потерпілому ОСОБА_9 три колото-різані рани в області лівої сідниці.
Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження, у вигляді трьох колото-різаних ран в області лівої сідниці, забійних ран потиличної області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, під час спричинення тілесних ушкоджень, з мётою припинення супротиву потерпілого, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , використовуючи мотузку, зв`язали потерпілому ОСОБА_9 руки та ноги.
В ході нанесення тілесних ушкоджень, коли ОСОБА_9 декілька разів втрачав свідомість, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , проти волі потерпілого ОСОБА_9 , відкрито заволоділи майном потерпілого, а саме: зняли з останнього шкіряну куртку чорного кольору з хутровим зворотом, вартістю - 7000 грн.; з лівої руки потерпілого зняли наручний годинник в металевому корпусі марки «Ракета», вартістю -1000 грн.; мобільним телефоном марки "Нокія» 6310, вартістю -1000 грн., котрий знаходився в кишені куртки в котру був вдягнений ОСОБА_9 ; сім-картою мобільного оператора «Лайф», котра знаходилась в мобільному телефоні, вартістю -50 грн.; флеш-картою до мобільного телефону, вартістю -100 грн.; 2 ключами з брелоком, що матеріальної цінності не представляють, котрі також знаходились в кишені куртки; чорною в`язаною шапкою з написом «Коламбія», вартістю -100 грн., на загальну суму 9250 грн.
Вказані дії ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчиняла розбій та ч.2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавленні волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів, способом небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Крім того, ОСОБА_6 також органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що у невстановлений в ході досудового розслідування час та дату у невстановленому місці, у невстановленої особи, придбав патрони калібру 5,45 мм та 9 мм, в загальній кількості 87 штук, які в подальшому зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 .
29.01.2016 року в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_16 за адресою АДРЕСА_5 було виявлено та вилучено 87 патронів.
Відповідно до висновку експерта патрони у кількості 86 штук з числа наданих на експертизу є бойовими припасами - 5,45 мм військовими патронами (56 шт) та 5,45 мм військовими патронами з трасуючою кулею (30 шт.) один патрон (1 шт), наданий на експертизу, є боєприпасом - 9 мм патроном до пістолета Макарова (ПМ).
Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за 263 КК України, тобто придбання, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Підстави для виправдання обвинувачених:

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
За такого формулювання обвинувачення яке пред`явлено ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за ч.2 ст. 187 та ч.2 ст. 146 КК України а також ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України, суд вважає не доведеним.

Мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення

Згідно ст.84 КПК України, доказами в кримінальному проваджені є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, та інших обставин які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень на нього не може посилатись суд при ухвалені судового рішення.
Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини гарантованих Конституцією України, Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному ї неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності. А сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Під час судового розгляду на підтвердження фактичних обставин які підлягають доказуванню, сторона обвинувачення послалася на такі процесуальні джерела доказів: покази потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , письмові докази а саме: протокол прийняття заяви про вчинення правопорушення, протокол огляду місця події, протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_9 , протоколи обшуку автомобіля який належить ОСОБА_3 , та житла в якому мешкали ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , протоколи затримання осіб підозрюваних у вчиненні злочину а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , протоколи пред`явлення речей для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_9 , протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , висновки судових експертиз.
При цьому частину доказів на підтвердження обставин викладених в обвинувальному акті щодо обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за ч.2 ст. 187 та ч.2 ст. 146 КК України, відповідно до ст. 86 та 87 КПК України, суд вважає не допустимими, а інші в їх сукупності недостатніми для підтвердження висунутого обвинувачення.
Так, згідно ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 26.01.2016 року, задоволено клопотання старшого слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_22 , за погодженням з прокурором ОСОБА_23 , надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 . При цьому як зазначено в мотивувальній частині ухвали слідчого судді були всі підстави вважати, що у вказаному автомобілі можуть знаходиться знаряддя вчинення злочину, а саме ніж зі слідами крові, сліди крові потерпілого ОСОБА_9 , речі здобуті злочинним шляхом, а саме: мобільний телефон "Нокия 6310", шкіряна куртка чорного кольору інші предмети які мають значення для досудового розслідування.
Відповідно до протоколу обшуку від 29.01.2016 року, слідчим ОСОБА_22 проведено обшук вказаного автомобіля під час якого вилучено предмет зовні схожий на пістолет марки ПМ та набої до нього, металевий лом, 2 спортивні кофти та вилучено автомобіль марки ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_1 , який направлено до Заводського ВП ГУНП для зберігання.
Таким чином, жодного з вказаних слідчим суддею предметів, які мали відшукати органи досудового розслідування, в автомобілі знайдено не було, як не було зафіксовано і плям крові, між тим автомобіль було вилучено, як зазначено в протоколі. А за такого, автомобіль ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_1 , після його вилучення слідчим набув статусу тимчасово вилученого майна відповідно до ст.236 КПК України, як предмет який безпосередньо не входив до переліку предметів, щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відноситься до предметів які вилучені законом з обігу.
Вилучаючи вказаний автомобіль слідчий ОСОБА_22 не дотримався приписів ч.5 ст. 171 КПК України та не повернув його протягом 48 годин, як тимчасове вилучене майно. При цьому матеріалами справи підтверджується, що лише 03.02.2016 року, тобто з порушенням передбаченого законом строку, слідчий ОСОБА_22 звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва з клопотанням про накладення арешту на вказаний автомобіль, яке незважаючи на пропущений 48 годинний строк було розглянуто та 04.02.2016 року слідчим суддею, було прийнято рішення про задоволення клопотання.
Незважаючи на вказані порушення КПК України, слідчий ОСОБА_22 ще під час перебування в провадженні суду вказаного клопотання не отримавши відповідної ухвали суду щодо арешту майна, а також не звернувшись повторно до слідчого судді, після виконання ухвали про надання дозволу на обшук від 26.01.2016 року та її виконання 29.01.2016 року, без отримання рішення суду в порядку ч.2 ст. 237 КПК України, тобто без наявності належної правової підстави, 03.02.2016 року оглянув автомобіль ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_1 , та склав протокол, згідно якого за результатами проведеного огляду автомобіля ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_1 на задньому сидінні за сидінням водія виявлено пляму з нашаруванням речовини бурого кольору, та для проведення експертизи виявленої речовини, було зроблено вирізку з чохла сидіння.
В подальшому, згідно постанови слідчого ОСОБА_22 від 04.02.16 року, ним призначено судово-імуналогічну експертизу.
Згідно висновку №156 от 10.03.2016 року встановлено, що знайдене на фрагменті тканини вилученої з автомобіля ОСОБА_3 , ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_1 представленої на експертизу кров людини, походження якої не виключається в тому числі від ОСОБА_9 .
А за такого вказані докази здобуті завдяки інформації отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, в розумінні п.1 ч.2 ст. 87 КПК України, оскільки вказана процесуальна дія здійснена без дозволу суду, при цьому потребувала попереднього дозволу суду.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах одержаних незаконним шляхом а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 "Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи не винність особи, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можна усунути повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
За такого, а саме враховуючи що під час обшуку 29.01.2016 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 26.01.2016 року, жодного предмету, який мав би безпосереднє відношення до обвинувачення знайдено не було, при цьому суду не надано жодного доказу на підтвердження де зберігався, вказаний автомобіль після його вилучення 29 січня 2016 року до 03 лютого 2016 року, хто був визначений відповідальною особою за його зберігання, чи опечатувався вказаний автомобіль після обшуку, а плями бурого кольору в автомобілі ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_1 були знайдені під час незаконно проведеного огляду 03.02.2016 року, та стали в подальшому предметом експертизи, у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо того, за яких обставин вказані плями бурого кольору з`явилися на задньому сидінні автомобіля ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_1 . Крім того сам факт виявлення органами досудового розслідування вказаних плям не може бути беззаперечним доказам походження крові лише від потерпілого.
Вказані сумніви, суд тлумачить на користь обвинувачених, та не визнає вказані докази, а саме протокол огляду від 03.02.2016 року та похідні від нього доказ - висновок експертизи №156 от 10.03.2016 року допустимим доказом на підтвердження обставин викладених обвинувальному акті, що використовуючи вказаний автомобіль, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , 11.01.2016 року, приблизно в 22.00 прибули на перетин вулиць Пушкінської та Защука в м.Миколаєві, де ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , всупереч волі потерпілого ОСОБА_9 , затягли останнього на заднє сидіння вказаного автомобіля чим позбавили його можливості вільного пересування та перебуваючи у вказаному автомобілі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , завдали йому тілесні ушкодження, а також використовуючи вказаний автомобіль обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в той же день відвезли потерпілого до с.Полігон Жовтневого району Миколаївської області та зупинившись вздовж узбіччя витягли потерпілого з автомобіля та залишили на узбіччі дороги.
Інших доказів які б прямо вказували на те що ці події мали місце, суду не надано та вичерпано всі можливості їх отримання.
Недопустимими в розумінні ст. 86 та 87 КПК України доказами суд визнає також наступні джерела походження цих доказів.
Так згідно ухвали слідчого судді від 26.01.2016 року, судом розглянуто клопотання слідчого ОСОБА_22 , про обшук квартири АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_24 та в якій мешкає ОСОБА_4 та надано дозвіл на проведення обшуку.
Згідно протоколу обшуку від 28.01.2016 року квартири АДРЕСА_6 , обшук проведено не слідчим ОСОБА_22 , а іншою особою.
Згідно ухвали слідчого судді від 26.01.2016 року, судом розглянуто клопотання слідчого ОСОБА_22 , про обшук квартири АДРЕСА_7 , котра належить ОСОБА_25 та в який мешкає ОСОБА_6 та надано дозвіл на проведення обшуку.
Згідно протоколу обшуку від 29.01.2016 року квартири АДРЕСА_7 , обшук проведено не слідчим ОСОБА_22 , а іншою особою. Під час проведення обшуку жодного доказу який має відношення до вказаного кримінального провадження не знайдено, проте, знайдено бойові припаси а саме патрони які було вилучено згідно протоколу.
Згідно ухвали слідчого судді від 27.01.2016 року, судом розглянуто клопотання слідчого ОСОБА_22 , про обшук квартири АДРЕСА_8 , де проживає ОСОБА_5 та надано дозвіл слідчому ОСОБА_22 на проведення обшуку.
Згідно протоколу обшуку від 29.01.2016 року квартири АДРЕСА_8 , де проживає ОСОБА_5 , обшук проведено не слідчим ОСОБА_22 , а іншою особою. Під час проведення обшуку знайдено чоловічу куртку чорного кольору яка має напис "Youria".
Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.39 та ст.214 КПК України слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування визначається керівником органу досудового розслідування на початку досудового розслідування, яке розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.
Відповідно до ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, вказаною нормою також саме прокурору, надано право визначити місце проведення досудового розслідування.
Згідно ч.6 ст.218 КПК України саме слідчий, має право проводити слідчі дії на території яка знаходиться під юрисдикцією іншого органу досудового розслідування, або своєю постановою доручити їх проведення такому органу досудового розслідування.
Згідно ст.236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла може бути виконана слідчим чи прокурором.
Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку.
Відповідно до п.2 та 3 ч.2 ст.40 КПК України, слідчий уповноважений проводити слідчі дії та доручати їх проведення відповідним оперативним підрозділам.
Відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів 11.01.2016 року до служби 102 надійшло повідомлення громадянина ОСОБА_26 , про те що біля повороту на с.Полігон, лежить побитий чоловік. До складу СОГ увійшли ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .
В подальшому, 12.01.2016 року слідчим Жовтневого відділу поліції ОСОБА_29 , складено протокол про прийняття усної заяви потерпілого ОСОБА_9 ..
15 січня 2016 року прокурором жовтневого відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 винесено постанову про визначення підслідності за Заводським відділом поліції ГУНП в Миколаївській області. Саме з тексту вказаної постанови вбачається, що відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 12.01.2016 року за ч.3 ст. 187 КК України за № 0000051 та для організації розслідування матеріали скеровані до Миколаївської місцевої прокуратури №1.
З письмових доказів наданих стороною обвинувачення випливає що слідчим у вказаному кримінальному провадженні після його надходження до Заводського відділу поліції, було визначено ОСОБА_22 , ним же і підписано обвинувальний акт, який скерований до суду в березні 2018 року.
Будь яких доказів підтверджуючих внесення відомостей до ЄРДР що до входження до групи слідчих по даному кримінальному провадженню інших осіб, які відповідно були б належним підтвердженням їх повноважень на проведення слідчих дій, а саме обшуку та складання вище вказаних протоколів обшуку:
- від 28.01.2016 року квартири АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_24 та в який мешкає ОСОБА_4 ,
- від 29.01.2016 року квартири АДРЕСА_7 , котра належить ОСОБА_25 та в який мешкав ОСОБА_6 ,
- від 29.01.2016 року квартири АДРЕСА_8 , де проживає ОСОБА_5 ,
стороною обвинувачення суду не надано, так як і не надано будь яких процесуальних рішень слідчого, щодо надання доручень на виконання цих слідчих дій іншими особами. Не містить в собі таких даних і доданий до обвинувального акту, реєстр матеріалів досудового розслідування, з чого випливає висновок, що вони не надавалися для ознайомлення стороні захисту під час виконання вимог ст.290 КПК України, а за таких обставин стороною обвинувачення було грубо порушено право особи на захист, гарантоване Конституцією України.
А за такого суд дійшов переконання, що вказані докази є недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме гарантованого права на захист.
Згідно обвинувального акту всі обвинувачені, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , обвинувачуються в тому що в ході нанесення тілесних ушкоджень, коли ОСОБА_9 , декілька разів втрачав свідомість, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проти волі потерпілого ОСОБА_9 відкрито заволоділи його майном а саме телефоном "Нiокія 6310".
В судовому засіданні, стороною обвинувачення на підтвердження факту заволодіння вказаним майном - телефоном потерпілого, надано протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 29.01.2016 року складений слідчим Заводського відділу поліції ОСОБА_22 по відношенню до ОСОБА_3 . Згідно вказаного протоколу у останнього вилучено мобільний телефон "Нокіа" imei НОМЕР_2 .
Таким чином вказаний мобільний телефон набув правового статусу тимчасово вилученого майна в розумінні ст.168 КПК України, що відповідно покладало на слідчого обов`язок забезпечити схоронність такого майна. Між тим грубо порушуючи положення КПК України, слідчий не здійснив його огляду з метою з`ясування його безпосереднього відношення до справи, не звернувся до слідчого судді з метою його арешту та не вирішив в будь-якій інший правовий спосіб питання щодо вказаного телефонна як тимчасово вилученого майна в тому числі і не повернув його відповідно до положень ч.5 ст. 171 КПК України.
При цьому згідно протоколу впізнання за участю потерпілого ОСОБА_9 , від 30.01.2016 року остатньому було пред`явлено для впізнання чотири телефони "Нокіа" серед яких потерпілий впізнав мобільний телефон під №1 а це телефон "Нокіа 6310" imei НОМЕР_3 .
Також стороною обвинувачення надано зберігальну розписку, відповідно до якої, ОСОБА_9 , отримав від слідчого мобільний телефон "Нокіа" imei НОМЕР_3 , яким заволоділи ОСОБА_30 та три йому не відомі особи під час вчинення розбійного нападу.
За таких обставин, суд позбавлений можливості зробити однозначний висновок про те, що вилучений під час затримання підозрюваного ОСОБА_3 мобільний телефон "Нокіа" imei НОМЕР_2 , є доказом на підтвердження обставин нападу з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , в якому обвинувачуються і інші особи, оскільки суд не може встановити яким чином и на підставі чого, органами досудового слідства отримано мобільний телефон "Нокіа 6310" imei НОМЕР_3 , який в подальшому впізнав потерпілий ОСОБА_9 , та отримав його від слідчого під зберігальну розписку.
Інші докази, а саме: покази потерпілого ОСОБА_9 , покази свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 і ОСОБА_19 , протокол огляду місця події, протоколи пред`явлення особи для впізнання, висновки експертиз щодо тілесних ушкоджень та судово-медичної цитологічної експертизи, які безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду, суд вважає належними, допустимими та достовірними, проте, у своєї сукупності і взаємозв`язку, вони не є достатніми для підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за ч.2 ст. 187 та ч.2 ст. 146 КК України, тобто такими які не підтверджують викладених в обвинувальному акті обставин, щодо події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обов`язковість доведення яких передбачена ст. 91 КПК України.
Крім того, в обвинувальному акті обвинувачення за ч.2 ст. 17 та ч.2 ст. 146 КК України викладено ідентично, недетально, тому є незрозумілим для обвинувачених і порушує їх право на захист.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Не конкретне обвинувачення порушує право обвинуваченого на захист, оскільки він позбавлений можливості знати в чому він обвинувачується та здійснювати свій захист від висунутого чіткого та зрозумілого обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).
Що стосується додатково обвинувачення ОСОБА_6 , за ч.2 ст. 263 КПК України, вище судом викладено мотиви з яких протокол обшуку від 29.01.2016 року, квартири АДРЕСА_7 , котра належить ОСОБА_25 та в який мешкав ОСОБА_6 , визнано судом не належним доказом, у зв`язку з чим суд вважає не належним і похідний доказ - висновок сосудово-балістичної експертизи від 12.02.2016 року №238.
Крім того суд вважає що вказаний доказ отримано також з порушенням вимог кримінально процесуального закону, оскільки після виявлення бойових припасів у вказаній квартирі, слідчий як того вимагає положення КПК України не вніс відомості до ЄРДЄ щодо скоєння вказаного злочину та провів досудове розслідування з порушенням правил підслідності, оскільки вказаний злочин скоєно за межами юрисдикції Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області. Не прийнято рішення про визначення підслідності і прокурором, що є окремою підставою визнання висновку експертизи не допустимим доказом.
Що стосуються самого обвинувачення за ч.1 ст.263 КПК України, суд вважає, що відсутні об`єктивні данні які б беззаперечно доводили що саме ОСОБА_6 , незаконно придбав та зберігав боєприпаси та знав про їх находження у квартирі. Досліджені судом докази не підтверджують вчинення вказаного злочину саме ОСОБА_6 , оскільки як випливає з матеріалів кримінального провадження вказана квартира належить ОСОБА_25 , яка також проживала в цій квартирі, разом з ОСОБА_6 його дружиною.
Проте стороною обвинувачення не перевірялася версія причетності інших осіб а також твердження ОСОБА_6 про його не причетність до вказаного злочину.
Тому суд вважає не встановленими достатньо докази для доведення його винуватості за ч.1 ст. 263 КПК України.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнати невинуватими в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст. 146 КК України та виправдати.
Обвинуваченого ОСОБА_6 визнати невинуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та виправдати.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - скасувати, звільнивши їх з під варти в залі суду.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1