Провадження № 1-кп/638/46/18
УХВАЛА
іменем України
07 вересня 2018 року

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ставропіль РФ, громадянин Росії, росіянин, не одружений, не працюючий, освіта середньо-технічна, який зареєстрований: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова обрано запобіжний захід взяття під варту до 12.09.2014 року.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою.

Захисник та обвинувачений просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений вину свою визнає в повному обсязі, у скоєному щиросердно розкаюється. Тривалий час утримується під вартою. На теперішній час має місце проживання в м. Харкові.

Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши представлені докази, які стосуються питання запобіжного заходу, надані суду, приходить до висновку про те, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, а клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, а запобіжний захід зміні з тримання під вартою на домашній арешт.

При вирішенні питання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, суд враховує Рішення Конституційного Суду України від 23.11.17 року по справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України, в якому зазначено, що згідно з практикою Європейського суд з прав людини тримання під вартою без відповідного судового рішення, особливо протягом періоду після закінчення слідства та до початку судового розгляду, а також на підставі судових рішень, які не містять визначених строків подальшого тримання під вартою, суперечить вимогам статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні свавільному чи невиправданому позбавленню свободи (пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини від 3 жовтня 2006 року у справі «МакКей проти Сполученого Королівства»).

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги наведені положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканість, вважає що право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та у порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканість має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов*язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого, шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшились, або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувались суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправдуванням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

З оглядом на вищезазначене Рішення Конституційного Суду України, суд приходить до висновку, що встановлена слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень вже не може бути єдиною підставою для тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.

А прокурором в судовому засіданні не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого з оглядом на те, що обвинувачений утримуються під вартою з 15.07.14 року і на сьогоднішній день з урахуванням положень ст.. 72 КК України, яка діяла до 20.06.17 року включно відбув би більше восьми років можливо призначеного покарання.

При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_7 буде мати постійне місце проживання в м. Харкові, раніше не судимий на території України.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.314-316,369 КПК України,

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 змінити з тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27» на домашній арешт.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

-заборонити у період часу з 22.00 годин по 05.00 годин ранку залишати місце проживання, а саме: АДРЕСА_3
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-прибувати до суду із встановленою періодичністю;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Ухвалу направити для виконання за місцем проживання підозрюваного - до Московського ВП ГУ НП у м. Харкові.

Роз`яснити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 положення ч.5ст.181 КПК України та ч.6ст.195 КПК України .

Покласти зобов`язання на працівника органу поліції перед застосуванням електронного засобу контролю під розпис роз`яснити ОСОБА_7 правила користування пристроєм,техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали - 2 місяці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді