АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 серпня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання:
за ч.4 ст.187 КК України у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна;

за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді 12 років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією належного йому майна.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання час перебування в установах попереднього ув`язнення з 20.03.2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди - 120 000 /сто двадцять тисяч/гривень, у відшкодування моральної шкоди - 100 000 /сто тисяч/гривень, на користь ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди - 100 000/сто тисяч/ гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 29.01.2015 року приблизно о 18.10 год., з метою заволодіння чужим майном, прибув до будинку АДРЕСА_2 , де став очікувати раніше незнайомого йому ОСОБА_12 , з яким по телефону була призначена зустріч з приводу обміну валюти. Приблизно о 19 год. 05 хв. побачивши ОСОБА_12 , який прибув на зустріч з пакетом в руках та став біля парадного № 5 будинку № 24 по вул. Машинобудівній в м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, маючи при собі пістолет, який приготовив заздалегідь для спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_12 та впевнившись в особі потерпілого, запропонував останньому пройти вслід за ним до приміщення парадного № 5 вказаного будинку. Зайшовши до приміщення вказаного парадного, перебуваючи на сходовій клітині між першим та другим поверхами, ОСОБА_8 дістав з пакету пістолет та здійснив розбійний напад на ОСОБА_12 . Побачивши пістолет, ОСОБА_12 став тікати, а ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії та реалізуючи злочинний умисел, направлений на скоєння розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, умисно здійснив постріл з пістолету в спину ОСОБА_12 , від якого останній впав на підлогу 1-го поверху парадного, тобто застосував насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого. Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_12 отримав одне вогнепальне кульове сліпе поранення грудей, яке згідно з висновком експерта № 317 від 31.03.2015 року має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_8 подолавши опір потерпілого заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_12 , а саме грошовими коштами в сумі 120 000 гривень.

Заволодівши вказаним майном та утримуючи його при собі, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник і розпорядився ним на свій розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 29.01.2015 року приблизно о 19.20 год., знаходячись в приміщенні парадного № 5 по вул. Машинобудівній, 24 в м. Києві, під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 з корисливих мотивів, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, здійснив один постріл з пістолету, який тримав у лівій руці, в область тулуба останнього, тобто в життєво важливі органи, спричинивши одне вогнепальне кульове сліпе поранення грудей ОСОБА_12 , від яких останній помер на місці. Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 заволодів грошовими коштами в сумі 120 000 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_12 , і вийшовши з парадного № 5 на вулицю, з місця вчинення злочину зник.

Згідно висновку експерта № 317 від 31.03.2015 року при судово- медичній експертизі трупу ОСОБА_12 виявлене тілесне ушкодження у вигляді одного вогнепального кульового сліпого поранення грудей має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, у відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією належного йому майна, в решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити у зв`язку з його непричетністю до вчинення кримінальних правопорушень. Цивільні позови потерпілих залишити без розгляду. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема зазначає, що вирок суду ґрунтується на показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були надані лише під час досудового розслідування, суперечать як один одному, так і показанням ОСОБА_8 . У справі є достатні дані вважати, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обмовили ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, щоб відвести підозру у вчиненні цих злочинів від себе. Суд безпідставно послався на протокол проведення слідчого експерименту від 28.02.2015 як на доказ винуватості ОСОБА_8 , оскільки під час проведення цієї слідчої дії ОСОБА_8 лише підтвердив свої показання, в яких заперечував свою участь у вчиненні злочинів та визнавав лише факт свого перебування неподалік від місця їх вчинення. Крім того, протокол за результатами здійснення негласних слідчих дій про результати аудіо/відео контролю від 17.02.2015 року, який проводився в ІТТ м. Києва та флеш-носій, не можуть боти враховані судом і є недопустимими доказами, оскільки не були відкриті стороні захисту, хоча існували на момент відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту. При цьому сам протокол, наданий суду, не є оригіналом або дублікатом, що суперечить положенням ст. 99 КПК України. Інші докази сторони обвинувачення, що були надані суду і ним досліджені, а саме висновок судово-психіатричної експертизи, протокол пред`явлення особи для впізнання, протокол огляду місця події тощо, також надані суду в копіях. Суд безпідставно послався у вироку як на доказ винуватості на пояснення ОСОБА_8 , які той давав експерту під час проведення судово-психіатричної експертизи, оскільки такі пояснення не були предметом проведення експертизи, а сам експерт з цього приводу судом не допитувався. Будь-яких доказів, які доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, під час судового розгляду досліджено не було. Також захисник вказує, що судом першої інстанції було істотно порушено вимоги кримінально-процесуального закону, оскільки вирок суду проголошувався заочно, за відсутності обвинуваченого, та суд в порушення вимог ч.1 ст.276, ч.6 ст.376 КПК України негайно не вручив його обвинуваченому, не роз`яснив його зміст, порядок і строки оскарження.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження повернути до суду першої інстанції для усунення порушень вимог КПК України. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_8 зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а тому судовий розгляд у справі не міг бути призначений. Так, формулювання обвинувачення та фактичні обставини, викладені у обвинувальному акті є неконкретними і не відповідають положенням процесуального закону. Обвинувальний акт не містить викладу об`єктивної сторони злочину, відсутні відомості щодо часу, місця та дати виникнення злочинного умислу, відомості про те, у чому полягає протиправність діяння та чим підтверджується його вчинення, обвинувачення сформульоване неналежним чином. Крім того зазначає, що його не ознайомили з матеріалами провадження під час досудового розслідування, перелік документів відкритих стороні захисту також відсутній, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученому до обвинувального акту, не в повній мірі відображені відомості про окремі процесуальні рішення, прийняті під час досудового розслідування. Також ОСОБА_8 вказує, що матеріали справи сфальсифіковані, а будь-яких належних та допустимих доказів, які доводять його вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, матеріали провадження не містять. Зокрема судом не взято до уваги, що органом досудового розслідування не встановлено і не виявлено предмет та знаряддя злочину, відсутні будь-які прямі речові докази чи свідки, які були очевидцями його причетності до злочину. Разом з тим суд поклав в основу вироку показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були надані лише під час досудового розслідування і суперечать один одному, а надані ним показання, які залишились не спростованими, суд не взяв до уваги. Результати здійснення негласних слідчих дій в ІТТ м. Києва є фальсифікованими, а експертизу голосу не проведено.
Від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_15 надійшли заперечення на апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких вони просять залишити без задоволення вказані апеляційні скарги, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2017 щодо ОСОБА_8 без змін, посилаючись на те, що вирок суду є законним та ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності і допустимості.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ґрунтуються на:

показаннях свідка ОСОБА_14 , з яких вбачається, що 29.01.2015 приблизно о 18 годині він разом із ОСОБА_13 на прохання ОСОБА_8 підвезли його на вул. Гарматну в м. Києві на зустріч з приводу обміну валюти. Після зустрічі ОСОБА_8 був у збудженому стані, повернув йому борг у розмірі 40000 грн. та повідомив, що стріляв у людину;
показаннях свідків ОСОБА_13 , з яких вбачається, що 29.01.2015 приблизно о 18 годині він разом із ОСОБА_14 підвезли ОСОБА_8 на вул. Гарматну 81/83 в м. Києві на зустріч. ОСОБА_8 повернувся через 20-25 хвилин та був у збудженому стані. Того ж дня ОСОБА_8 розповів, що у нього є гроші у сумі близько 120000 грн., дав йому 12000 грн. та повідомив, що стріляв у людину;
протоколах пред`явлення свідкам ОСОБА_14 і ОСОБА_13 осіб для впізнання від 28.02.2015, відповідно до яких вони впізнали ОСОБА_8 як особу, яку вони 29.01.2015 приблизно о 18 годині підвозили на зустріч на вул. Гарматну 81/83 в м. Києві;
показаннях потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , які підтверджують наявність у загиблого ОСОБА_12 значної суми коштів на час його вбивства;
протоколах огляду місця події та трупа ОСОБА_16 від 29.01.2015, протоколі огляду речей потерпілого від 30.01.2015, в яких містяться дані щодо місця виявлення трупа потерпілого, розташування його на місцевості та наявності ознак насильницької смерті вогнепального кульового поранення грудей;
висновках експертів №317 від 31.03.2015, № 60-мк від 26.02.2015, згідно з якими при судово-медичній експертизі трупу ОСОБА_12 виявлено тілесне ушкодження у вигляді одного вогнепального кульового сліпого поранення грудей, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 ;
висновках експертів № 72 від 04.02.2015 та № 65-мк від 27.02.2015, які підтверджують факт спричинення потерпілому ОСОБА_12 вогнепального поранення з близької відстані з використанням вогнепальної зброї калібру 7,62х25мм, спорядженого пістолетним патроном з кулею із стальним осердям калібру 7,62х25мм (вірогідно пістолет ТТ 1930-1933 р.р.);
даних протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 в тій частині, в якій він підтвердив свою обізнаність про місце вчинення злочинів по вул. Машинобудівній № 24 в м. Києві. Показав на місце зупинки автомобіля біля будинку № 81/83 по вул. Гарматній в м. Києві, що знаходиться неподалік будинку № 24 по вул. Машинобудівній в м. Києві, де було вбито ОСОБА_12 ;
висновком судово-психіатричної експертизи, в ході якої ОСОБА_8 розповідав експерту про обставини здійснення пострілу в потерпілого;
протоколом доступу до матеріалів досудового розслідування від 05.06.2015, в якому захисник та обвинувачений не заперечували факт вбивства ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_12 за встановлених органом досудового розслідування обставин, однак наполягали на тому, що смерть потерпілого була наслідком самовпевненості підозрюваного та просили перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч.1 ст.119 КК України.
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, будь-яких істотних розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України за встановлених вироком суду обставин.
Захисником та обвинуваченим не надано переконливих даних на підтвердження того, що якісь із вказаних доказів не були відкриті органом досудового розслідування стороні захисту відповідно до вимог ст.290 КПК України.
Не зважаючи на те, що суду першої інстанції, а в подальшому суду апеляційної інстанції не вдалось допитати свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_13 в судовому засіданні, їхні показання, які вони давали слідчому судді, отримані в передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб в порядку, визначеному ст.225 КПК України, та відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України можуть бути покладені в обґрунтування висновків суду.
Показання свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_13 не містять істотних розбіжностей, узгоджуються між собою та з іншими доказами.
З приводу доводів сторони захисту про те, що суд безпідставно послався як на доказ у справі на визнання ОСОБА_8 своєї причетності до вбивства потерпілого ОСОБА_12 під час проведення судово-психіатричної експертизи, колегія суддів зауважує, що подібні відомості не оцінюються судом як прямий доказ у справі на кшталт показань обвинуваченого, а лише враховуються для перевірки достовірності інших досліджених судом доказів (у даному випадку для перевірки достовірності показань свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , результатів судово-медичної та медико-криміналістичної експертиз).
Так само оцінюється судом протокол доступу до матеріалів досудового розслідування від 05.06.2015, в якому обвинувачений визнав свою причетність вбивства потерпілого ОСОБА_12 , однак не погодився з кваліфікацією.
Колегія суддів не вбачає процесуальних порушень у тому, що окремі документи (висновок судово-психіатричної експертизи, протоколи впізнання, документи, що містять відомості про особу обвинуваченого тощо) приєднані до матеріалів кримінального провадження в копіях, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що їхні оригінали були втрачені під час ознайомлення обвинуваченого з матеріалами кримінального провадження в приміщенні суду, у зв`язку з чим за заявою секретаря судового засідання Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_17 було внесено відомості про вчинення злочину до ЄРДР.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про відсутність в матеріалах провадження доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 та фальсифікацію доказів є необґрунтованими.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг сторони захисту щодо неналежності та недопустимості протоколу за результатами здійснення негласних слідчих дій аіудіо, відеоконтролю місця (за особою) від 17.02.2015, оскільки з наданих суду документів (т.3 а.с. 5-39) не зрозуміло стосовно кого такі слідчі дії проводились та хто саме був учасником розмов, записаних під час аіудіоконтролю. Результатів відеоконтролю, які б давали можливість ідентифікувати його учасників, суду надано не було.
Однак, на думку колегії суддів, неналежність та недопустимість вказаного доказу не ставить в цілому під сумнів правильність висновку суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні.
Колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що формулювання обвинувачення та фактичні обставини, викладені у обвинувальному акті, є неконкретними і не відповідають положенням процесуального закону.
Відповідно до ст.ст. 283, 290, 291 КПК України, прокурор, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику та законному представнику про завершення досудового розслідування, надати доступ до матеріалів досудового розслідування, після чого повинен скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування та направити їх до суду.

При цьому відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК прокурор викладає в обвинувальному акті ті фактичні обставини, які вважає встановленими.
Аналізуючи диспозицію п.6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України та висунуте ОСОБА_8 обвинувачення, колегія суддів приходить до висновку, що відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочинів, які підлягають обов`язковому встановленню, викладені в обвинувальному акті з достатньою повнотою та відповідають вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що йому не було надано можливості ознайомитись з матеріалами кримінальної справи та слідчим не долучено до справи переліку доказів, які було відкрито стороні захисту, є безпідставними, оскільки факт ознайомлення обвинуваченого та його захисника з матеріалами справи підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т.2 а.с.99-100), а відповідно до ч.9 ст.290 КПК України обов`язок підтвердження факту надання доступу до матеріалів досудового розслідування покладається на сторону захисту.
З приводу доводів апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції було істотно порушено вимоги кримінально-процесуального закону, оскільки вирок суду проголошувався за відсутності обвинуваченого, якому не було негайно вручено копію вироку, не роз`яснено порядок і строки оскарження, то колегія суддів звертає увагу на те, що вирок проголошується судом після виходу з нарадчої кімнати у заздалегідь визначений судом час.
Перебуваючи у нарадчій кімнаті, судді перебувають в певній ізоляції, не вживають заходів для доставки обвинуваченого на проголошення вироку та їм може бути невідомо про недоставку обвинуваченого до зали суду з певних причин.
Відкладення проголошення вироку з причин недоставки обвинуваченого або неявки інших учасників судового розгляду законом не передбачено.
В матеріалах справи відсутні відомості щодо причин недоставки ОСОБА_8 до Солом`янського районного суду м. Києва 24 квітня 2017 року о 09 годині 30 хвилин на проголошення вироку, однак проголошення вироку за його відсутності не є тим порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до вимог ст.ст. 415, 412 КПК України проголошення вироку за відсутності обвинуваченого не тягне за собою скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника і вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для скасування вироку із закриттям кримінального провадження або з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції відсутні.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, а також відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.
З урахуванням ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його конкретних обставин, даних про особу ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно визначив розмір покарання як за кожний злочин окремо, так і за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України.
Таким чином, судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3