Постанова
Іменем України
11 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 724/2229/14-к
провадження № 51-150км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 травня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000362, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості в силу вимог ст. 89 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 травня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 500 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 29 серпня 2014 року близько 07:00 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи як пасажир в автомобілі «Daewoo Nexia» (д.н.з НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті потерпілому, на ґрунті особистих неприязних відносин завдав один удар ножем в грудну клітину справа потерпілому ОСОБА_8 , внаслідок чого настала смерть останнього.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що судовий розгляд у суді першої інстанції проведено неповно та однобічно, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує про неправильну кваліфікацію дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки останній вчинив вбивство в стані сильного душевного хвилювання. Зазначає про порушення права засудженого на захист на стадії досудового розслідування. Вказує на те, що судом не були враховані показання ОСОБА_7 про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, вважає, що призначене підзахисному покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого через суворість, а також посилається на неправильне вирішення судом цивільного позову. На зазначені порушення було вказано і в апеляційній скарзі засудженого та його захисника, проте апеляційний суд всупереч вимогам ст. 419 КПК України не дав оцінки всім доводам, викладеним у їхніх скаргах.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового розгляду заперечень на касаційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні засуджений та захисник підтримали подану скаргу, прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано в статтях 409 та 410 КПК України, просить доказам у справі дати іншу оцінку, ніж ту, яку дали суди першої й апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Проте під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що висновки суду щодо доведеності винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Такий висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, місцевий суд зробив на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до процесуального законодавства, зокрема на підставі показань самого засудженого, свідків, а також даних, що містяться у протоколах слідчих дій та інших матеріалах.
Так, із показань засудженого ОСОБА_7 убачається, що він 28 серпня 2014 року після храмового свята у с. Долинянах, разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 автомобілем потерпілого доїхали до магазину у с. Недобоївці. Потім потерпілий, висадивши пасажирів, поїхав у бік м. Хотина, а через деякий час повернувся і хлопці почали розпивати спиртні напої, при цьому він сам пив тільки воду. Пізніше, ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, почав відганяти його від компанії, через те, що він не заступився за нього під час бійки в с. Долинянах, а також погрожував, що посадить його в тюрму, оскільки працює в міліції. Згодом усі вказані особи сіли в автомобіль ОСОБА_8 , адже мали їхати в с. Шилівці на свято села. Однак, дорогою потерпілий продовжував ображати його, і пам`ятає, як він поклав руку на ніж, який був у нього за поясом, але, що було далі не може згадати. Вказаний ніж того дня він взяв у батька в чемодані і носив його за поясом.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_11 , коли він 29 серпня 2014 року близько 7:00 був удома, його братові ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_7 і повідомив, що він на зупинці в с. Недобоївцях підрізав міліціонера і що у машині спить їх брат ОСОБА_9 . Тоді він з братом ОСОБА_12 поїхали на зупинку, де побачили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і братів ОСОБА_13 . На його запитання ОСОБА_14 відповів, що ОСОБА_7 підрізав ОСОБА_8 . Потім, задавши запитання ОСОБА_7 , що він наробив і де він взяв ніж, останній відповів, що ніж взяв вдома. Після цього він зі своїми братами та ОСОБА_10 поїхали з місця події. Свідок ОСОБА_10 показав, що 28 серпня 2014 року після храмового свята в с. Долинянах, він, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 автомобілем потерпілого поїхали в с. Недобоївці. Потерпілий їх висадив у вказаному селі біля магазину "Добре" і через 30 хвилин повернувся. Вони ж до його приїзду вживали спиртні напої у вказаному вище магазині. Потім між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла суперечка, причини якої йому не було відомо. Близько 5:00 він пішов в автомобіль, де вже спав ОСОБА_9 , і також заснув. Однак прокинувся від крику, і побачив, що потерпілий ОСОБА_8 лежав біля автомобіля на землі, при цьому ОСОБА_7 висловлювався нецензурними словами на його адресу і говорив, що «на одного мента стало менше».
Згідно з висновками експерта № 100-н від 01 жовтня 2014 року та № 100-нд від 01 листопада 2014 року смерть потерпілого ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від тампонади серця кров`ю в наслідок проникаючого колото-різаного ножового поранення грудної клітки справа з ушкодженням серця. Тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 виникли від одноразового завдання з достатньою силою для їх виникнення колючо-ріжучим травмуючим предметом по типу клинка ножа.
Отже, характер заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація, механізм завдання та застосування знаряддя злочину підтверджують висновок суду про спрямованість умислу ОСОБА_7 на умисне вбивство потерпілого.
Доводи захисника у касаційній скарзі про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення у стані сильного душевного хвилювання, є безпідставними.
Так, суб`єктивна сторона вбивства передбачена ст. 116 КК України та характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого.Зі встановлених судом фактичних обставин не убачається наявності такої обов`язкової умови, а твердження засудженого про те, що потерпілий його ображав, не є показником емоційного стану, що вказує на сильне душевне хвилювання.

До того ж згідно з висновками психолого - психіатричних експертиз ОСОБА_7 у період вчинення інкримінованого йому правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними і в стані фізіологічного афекту не перебував.
Крім того, знаряддя злочину - ніж, завдання ним удару у життєво важливий орган потерпілому, а також конкретні обставини провадження, зокрема за попередніми показаннями засудженого, що ніж він взяв вдома після конфлікту з потерпілим, свідчать про правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Що стосується доводів захисника про те, що на час вчинення злочину ОСОБА_7 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, то вони були предметом перевірки як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, які обґрунтовано визнали ці доводи неспроможними, оскільки вони спростовуються наявною в матеріалах провадження довідкою від 29 серпня 2014 року № 125, виданою Хотинською ЦРЛ, з якої вбачається, що о 07:40 29 серпня 2014 року ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд за апеляційними скаргами засудженого та його захисника переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав їх доводи безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, підстав вважати, що ОСОБА_7 необґрунтовано засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Доводи, наведені в касаційній скарзі сторони захисту, про порушення прав засудженого на захист, що виявилося в проведенні первинних слідчих дій без участі цієї сторони є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження. Так відповідно до матеріалів провадження, а саме: протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29 серпня 2014 року (т. 3, а. п. 59 - 61), повідомлення про підозру та протоколу допиту підозрюваного від 29 серпня 2014 року (т. 3, а. п. 82 - 86), вказані слідчі дії проводилися за участю захисника ОСОБА_15 , а тому підстав вважати, що на стадії досудового розслідування було порушено право засудженого на захист, колегія суддів не вбачає.
Доводи, викладені в касаційній скарзі, про необґрунтований розмір стягнутої моральної шкоди є неспроможними.
Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Зокрема, як убачається з вироку, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру заподіяної моральної шкоди, районний суд виходив із доведеності винуватості ОСОБА_7 . Підставами для відшкодування заподіяної моральної шкоди районний суд правильно взяв до уваги, що діями обвинувачуваного потерпілому було заподіяно сильних душевних страждань у зв`язку втратою дитини, через що відбулись зміни в емоційному стані, що призвело до моральних страждань.
Таким чином, рішення суду щодо часткового задоволення цивільного позову та стягнення моральної шкоди із засудженого узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілого.
З таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції, і підстави вважати його необґрунтовано завищеним відсутні.
Проте посилання захисника ОСОБА_6 на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість є слушними.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, призначаючи ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не повною мірою дотримався вимог ст. 65 КК України - не зазначив переконливих мотивів застосування до засудженого покарання, наближеного до максимального, передбаченого санкцією інкримінованої статті .
Врахувавши конкретні обставини вчинення злочину, стосунки між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вчинення злочину, а також поведінку засудженого після вчинення злочину (викликав швидку медичну допомогу, супроводжував ОСОБА_8 до лікарні), фактичне визнання ним своєї вини, позитивну характеристику за місцем проживання, дані про особу винного, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_7 необхідно пом`якшити в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України. Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів.
За таких обставин судові рішення щодо ОСОБА_7 у цій частині підлягають зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 травня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити, пом`якшити йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі.
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3