пр. № 1-кс/759/3377/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі: ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_5 про зняття арешту з майна в рамках кримінального провадження №0009201 в порядку ст.174 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

07.08.2018 року ОСОБА_5 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0009201 в порядку ст.174 КПК України відповідно до ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 11 серпня 2017 року.

В обґрунтування вимог клопотання вказуючи на те, що 16 травня 2016 року між громадянином України ОСОБА_5 та громадянкою України ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 169. За умовами договору Продавець передав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, здійснення ОСОБА_5 правочину щодо укладання договору купівлі-продажу квартири стало законною підставою для виникнення права власності на останню, що підтверджуються витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, 11.08.2017 року слідчим суддею Святошинського районного суду м.Києва було винесено ухвалу по справі №759/12111/17, якою клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінального провадження №0009201, відкритого 16.09.2016 року було задоволено, та накладено арешт на нерухоме майно, крім іншого і на квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки, заявник ОСОБА_5 не погоджується із накладенням арешту на його квартиру АДРЕСА_1 , та вважає, що в арешті відпала потребу, він вирішив звернутись із даним клопотанням до суду про зняття арешту з майна.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 , що діє на підставі угоди про надання юридичних послуг від 01.11.2017 року, підтримав вимоги скарги про зняття арешту та просив її задовольнити посилаючись на обставини викладені в клопотанні.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. В судове засідання прокурором були надані матеріали кримінального провадження №0009201, від 16.09.2016 р. для огляду.

Слідчий суддя ознайомившись із клопотанням, вислухавши пояснення представника заявника, доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження №0009201, від 16.09.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.190 КК України, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 16 травня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 169. За умовами договору Продавець передав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .

Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 16 вересня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0009201, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

11 серпня 2017 року старший слідчий Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 , звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, зокрема: квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року зазначене клопотання задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу слідчого судді.

Однак, ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року, про накладення арешту на час досудового розслідування, та судового розгляду, на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , - залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 , - без задоволення.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 11.08.2017 р. слідчим відділом Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009201, внесеному 16.09.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що в період часу з 2015 року по 16.08.2016 невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном, яке належить ОСОБА_10 , останній допитаний в якості потерпілого ОСОБА_10 , повідомив, що 04.07.2005 він взяв кредити в «Банку регіонального розвитку» в сумі 68 389 доларів США для придбання житла за адресою: АДРЕСА_2 , в ході чого надав в заставу свій автомобіль марки «Рено Еспас» н.з. НОМЕР_1 , (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу додаю), майнові права на вказану квартиру. Також по умовах договору його батьки, а саме мама ОСОБА_11 , 1944 року народження та батько ОСОБА_12 , 1942 року народження витупили поручителями та надали в заставу їхню однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Окрім цього по умовах договору він зобов`язувався виплачувати кредит щомісячно, але непізніше 10 числа. Кінцевий строк погашення кредиту по умовах договору був становлений до 03.07.2015. Однак, в ході виконання умов кредитного договору в грудні 2013 року представники АБ «Банк регіонального розвитку» повідомили, що банк ліквідовується тому кошти вони приймати вже не можуть. Про умови сплати кредити вони не повідомили, однак повідомили що до нього звернуться. В подальшому н6а його адресу надійшов лист ТОВ «Дельта М», згідного якого останні являється правонаступниками АБ «Банк регіонального розвитку», та кредит по договору 27/10-399І, належить їм. Також в даному листі містилась позовна заява до Святошинського суду міста Києва, щодо погашення кредиту. В подальшому за позовом ТОВ «Дельта М», було відкрито у Святошинському районному судді міста Києва, цивільну справу. В ході розгляду даної цивільної справи ТОВ «Дельта М» в судовому засідання внесли заяву, щодо зміни позивача з ТОВ «Дельта М» на ТОВ «Колекторська компанія «Гарант»» на підставі договору передання прав вимоги. 21.03.2016 Святошинським районним судом міста Києва, було винесено рішення, щодо часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Колекторська компанія «Гарант»» 06.07.2016 Апеляційний суд міста Києва виніс ухвалу про залишення без змін рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.03.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Такі висновки цілком доведені матеріалами провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештована квартира з великою вірогідністю може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням, а саме - постановою старшого слідчого від 13 липня 2018 року про визнання вищевказаного майна речовим доказом, яка була надана в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, досліджені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0009201 свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, а тому клопотання про зняття арешту, навіть з урахуванням усіх викладених в них доводів, задоволенню не підлягає, оскільки досудове розслідування триває, та потребує подальшого з`ясування.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст.ст.7, 9, 22, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя -,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зняття арешту з майна в рамках кримінального провадження №0009201 в порядку ст.174 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1