Провадження №11-кп/792/395/18
Справа №675/350/18 Головуючий в 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 , ч.2 ст.289, ч.1 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою процесуального прокурора на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ізяславського районного суду від 29 березня 2018 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, українця, громадянина України, раніше судимого Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області:
-22.12.2004 року за ст.ст.185 ч.3, 69, 185 ч.4, 69, 289 ч.3, 69, 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі,
-30.06.2009 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання:
- за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
- за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 29 березня 2018 року, зарахувавши в цей строк час його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 06 січня 2018 року по 28 березня 2018 року включно.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи згідно висновку експерта №8.6.-0031:18 від 11.01.2018 року в сумі 858 гривень 00 копійок.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим, останній раз 30.06.2009 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, маючи не зняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні кримінальні правопорушення.
Так, 1 серпня 2013 року близько 1 години ОСОБА_7 та ОСОБА_9 приїхали в м. Нетішин на автомобілі DAEWOO «Nexia», за кермом якого перебував останній. Перебуваючи у м. Нетішин, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 вирішили незаконно заволодіти автомобілем місцевого жителя. Для цього вони приїхали на подвір`я, яке розташоване поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 , де побачили на стоянці автомобіль «Ауді-80», державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, що належить ОСОБА_10 .
В подальшому, ОСОБА_9 незаконно, таємно, всупереч волі власника, через водійські двері потрапив всередину салону вищевказаного автомобіля, де шляхом застосування фізичної сили, за допомогою металевих ножиць, які передав йому ОСОБА_7 , привів у дію двигун вказаного автомобіля, після чого за кермо сів ОСОБА_7 та, розвернувши автомобіль, під`їхав до житлового будинку №8 де пересів у автомобіль марки DAEWOO «Nexia», яким приїхав у м. Нетішин, а ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля «Ауді - 80», та поїхали в м. Шепетівка, де залишили вказаний автомобіль на подвір`ї, навпроти житлового будинку АДРЕСА_3 .
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 незаконно заволоділи автомобілем «Ауді-80», який належить ОСОБА_10 , чим заподіяли останньому шкоду на суму 33381 гривень 75 копійок.
Крім того, 1 серпня 2013 року, близько 4 години ранку, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , приїхавши до м. Шепетівка, а саме на подвір`я, яке розташоване навпроти житлового будинку АДРЕСА_3 , вирішили вчинити крадіжку чужого майна з автомобіля марки «Audi - 80», який належить ОСОБА_10 , та згідно доручення перебуває у тривалому користуванні ОСОБА_11 , з метою власного збагачення.
ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, умисно, в свою користь, шляхом вільного доступу, із застосуванням власної фізичної сили, демонтували та викрали автомагнітолу «Insider S-110U» вартістю 210 гривень 60 копійок, належну ОСОБА_11 , якою розпорядилися на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 210 гривень 60 копійок.
Також, 6 квітня 2014 року близько 18 години, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебуваючи в м. Шепетівка, попередньо домовившись між собою, вирішили вчинити крадіжки чужого майна з автомобілів, які належать жителям м. Ізяслав з метою власного збагачення.
Того ж дня, близько 22 години, на автомобілі марки ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 , вони приїхали в м. Ізяслав, а саме на вул.Ковальська, де поблизу приміщення редакції газети «Партнер» помітили автомобіль марки ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_3 , білого кольору, який на праві власності належить ОСОБА_13 , під час чого, у них виник умисел на вчинення крадіжки майна із вищевказаного автомобіля.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, умисно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 викрали із автомобіля марки ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_3 , два дзеркала заднього виду марки «ВАЗ» до вказаного автомобіля вартістю 130 грн., комплект чохлів на сидіння в автомобіль вартістю 112 грн., автомагнітолу марки «Shuttle» моделі SC D-470 вартістю 241 грн. 29 коп. та з багажника автомобіля викрали щітку-скребок для авто вартістю 8 грн. 50 коп., домкрат ромбовий марки «Carlife» 2 Т вартістю 148 грн. 50 коп., автомобільну зимову гуму марки «Rosava» моделі WQ-101, розміром 175/70R13, 82S вартістю 319 грн. 06 коп. зі стальним колісним диском R13 до автомобіля марки ВАЗ 2108 вартістю 107 грн. 70 коп. та сабвуфер марки «Dalko V-power» вартістю 1147 грн. 30 коп., належні ОСОБА_13 . Викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розпорядились на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 2214 гривень 35 копійок.
Надалі, продовжуючи свою злочинну діяльність, близько 22 години 30 хвилин того ж дня, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 на автомобілі марки ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 , прослідували до багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , де помітили автомобіль марки ГАЗ 24, д.н.з. НОМЕР_4 , чорного кольору, належний ОСОБА_14 , під час чого у них виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна із вищевказаного автомобіля з метою власного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, умисно, шляхом вільного доступу ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 підійшли до вищевказаного автомобіля, де останній за допомогою ножиць, які дав йому ОСОБА_7 , відчинив водійські дверцята вказаного автомобіля та, застосувавши власну фізичну силу, демонтував автомагнітолу марки «Sony» моделі 2000U вартістю 163 грн. 15 коп., належну ОСОБА_14 . Демонтовану магнітолу ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 . Надалі викраденим майном вони розпорядились на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 163 гривні 15 копійок.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, близько 22 години 30 хвилин того ж дня, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 , знаходячись поблизу будинку № 49, що по вул. Незалежності в м.Ізяслав, помітили автомобіль марки ЗАЗ «Славута», д.н.з. НОМЕР_5 , сірого кольору, належний ОСОБА_15 , під час чого вирішили вчинити крадіжу чужого майна з вказаного автомобіля з метою власного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, умисно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_9 підійшли до вищевказаного автомобіля, де, останній, за допомогою ножиць, які подав ОСОБА_7 , відчинив водійські дверцята автомобіля та, застосувавши власну фізичну силу, демонтував автомагнітолу марки «Sony», вартістю 175 грн. 70 коп., належну ОСОБА_15 . Демонтовану магнітолу ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 та надалі вони розпорядились нею на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 175 гривень 70 копійок.
Надалі, близько 23 години 30 хвилин того ж дня, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 на автомобілі марки ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 , прослідували до багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 , де, помітивши автомобіль марки ВАЗ 2115, д.н.з. НОМЕР_6 , червоного кольору, належний ОСОБА_16 , вирішили вчинити крадіжку із вищевказаного автомобіля з метою власного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, умисно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_9 підійшли до вищевказаного автомобіля, де останній за допомогою ножиць, які подав ОСОБА_7 , відчинив водійські дверцята автомобіля та, застосувавши власну фізичну силу, демонтував автомагнітолу марки «Pioneer» моделі 3000U, вартістю 146 грн. 30 коп., а також викрав куртку червоного кольору, вартістю 90 грн. та гроші у сумі 900 грн., належні ОСОБА_16 . Все викрадене майно ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 та надалі вони розпорядились ним на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 1136 гривень.
В подальшому, 4 січня 2018 року ОСОБА_7 , проходячи поблизу багатоквартирного будинку №42, який розташований по проспекту Миру в м. Шепетівка, виявив поліетиленовий пакет, наповнений речовиною рослинного походження, зеленого кольору - канабісом, який переніс до свого місця проживання, а саме до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та залишив у кишені куртки.
Таким чином, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та діючи умисно, всупереч вимогам ч.1 ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», якою передбачено, що діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади, незаконно придбав для власного вживання без мети збуту наркотичний засіб канабіс, обіг якого згідно Таблиці І Списку №1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», заборонено.
В подальшому, у період часу з 4 по 6 січня 2018 року, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно зберігав у кишені куртки особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс з метою подальшого особистого вживання.
Таким чином ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, всупереч вимогам ч. 1 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно зберігав, для власного вживання, без мети збуту наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено.
6 січня 2018 року у період часу з 17 години 55 хвилин по 21 годину 05 хвилин, в службовому кабінеті №27 працівниками поліції Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, відповідно до ухвали слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницькій області від 8 вересня 2017 року, відбулось затримання ОСОБА_7 в ході чого було проведено обшук на підставі ч.3 ст. 208 КПК України. За результатами обшуку, затриманий ОСОБА_7 добровільно видав, поліетиленовий згорток наповнений речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 8.6-0031:18 від 11.01.2018 року є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 9,68 г, розмір якого становить величину між верхньою межею невеликих розмірів і нижньою межею великих розмірів, зазначених у Таблиці 1 невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Ізяславського районного суду від 29.03.2018 року стосовно ОСОБА_7 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, ч.1 ст.309 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом частково складання призначених покарань ОСОБА_7 остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Свої вимоги аргументує невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд не дотримався вимог ст.370 КПК України та ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".
Стверджує, що санкція ч.2 ст.185 КК України передбачає покарання у виді арешту від 3 до 6 місяців та обмеження або позбавлення волі на строк до 5 років, ч.2 ст.289 КК України - від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинені злочини у мінімальних межах даного виду покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, суд першої інстанції мотивував своє рішення наявністю пом`якшуючої покарання обставини повне визнання вини та щире каяття та наявністю обтяжуючої обставини рецидив злочинів.
Вважає, що такий висновок є необґрунтованим, оскільки судом при призначенні покарання засудженому, хоча і зазначено про врахування тяжкості, характеру та суспільної небезпеки вчинених злочинів, особи обвинуваченого, проте належної оцінки цим обставинам не надано.
Зокрема, як звертає увагу апелянт, не надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_7 вчинено 6 епізодів корисливих злочинів, з яких 5 відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, та один до тяжких злочинів, він раніше два рази був засуджений і відбував реальні міри покарання у виді позбавлення волі, у тому числі за вчинення умисних тяжких та середньої тяжкості аналогічних злочинів, разом з тим, своєю поведінкою він виказує відсутність наміру ставати на шлях виправлення та продовжує вчиняти нові умисні злочини, тривалий час перебував у розшуку. Вину визнав лише під тиском зібраних у провадженні доказів, зокрема вилучених речових доказів.
Також, судом, як звертає увагу прокурор, невірно враховано сімейний стан обвинуваченого, в результаті чого призначено покарання за ч.2 ст. 289 КК України без конфіскації майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, прокурора на підтримку апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку обвинуваченого та його захисника про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах вимог поданих апеляцій, тому судова колегія при перевірці вироку суду першої інстанції не наводить доводів на підтвердження висновків районного суду про доведеність обвинувачення та правильність правової кваліфікації дій обвинувачених (п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку»).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинувачених.

Події злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка дій обвинуваченого за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, дослідження доказів у кримінальному провадженні на підставі статті 349 Кримінального процесуального кодексу України у апеляційній скарзі не оспорюються, а тому не є предметом розгляду в апеляційному суді.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.289 КК України (не призначенні додаткового покарання), та принципу призначення остаточного покарання, за сукупністю злочинів, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Санкція інкримінованого ОСОБА_7 злочину за ч.2 ст.289 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

З даних вироку вбачається, що суд першої інстанції належним чином мотивував доцільність не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, з чим і погоджується колегія суддів.

Посилання ж прокурора у поданій апеляційні скарзі на «невірне врахування сімейного стану підсудного», як підставу для скасування судового рішення в цій частині, не є переконливим, адже позбавлене будь-якого обґрунтування.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу шляхом застосування при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Так, стаття 70 КК України визначає принципи призначення покарання за сукупністю злочинів.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини, суд повинен врахувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входить до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Аналіз матеріалів кримінального провадження вказує на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевий суд дотримався положень статей 50, 65 КК України, а також роз`яснень, які містяться у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 (з послідуючим доповненнями), призначивши обвинуваченому покарання в межах санкцій статей інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та обравши при остаточному покаранні за сукупністю злочинів принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Обираючи саме такий спосіб призначення покарання за сукупністю злочинів, місцевий суд виходив із пред`явленого органами досудового слідства обвинувачення та даних, які безпосередньо встановлювалися в судовому засіданні.

Зокрема, судом враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, те, що ОСОБА_7 вину визнав, розкаявся у скоєному, проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_17 , яка знаходиться в стані вагітності та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікарів психолога та нарколога, примирився з потерпілими, які не мають до нього жодних матеріальних претензій.

Врахувавши все наведене в своїй сукупності, а також визнавши обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність обрання ОСОБА_7 принципу визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів у виді поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів вважає, що остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, та застосування при призначенні остаточного покарання принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим буде необхідним і достатнім, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого ОСОБА_7 , нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Доводи прокурора про необхідність та доцільність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання застосувати принцип складання призначених покарань, з урахуванням вчинення останнім шести епізодів злочинної діяльності, рецидиву злочинів, та попередньої судимості, не є у даному випадку визначальними і достатніми для обрання вказаного принципу призначення покарання.

Не заслуговують на увагу твердження прокурора про те, що обвинувачений визнав свою вину лише під тиском зібраних у провадженні доказів.

Так, упродовж судового провадження обвинувачений надавав визнавальні показання щодо обставин вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень і не оспорював фактичних обставин подій у апеляційній інстанції, що в сукупності свідчить про намір ОСОБА_7 сприяти здійсненню правосуддя та готовності нести покарання за свої протиправні діяння.

Під час досудового розслідування обвинувачений не лише добровільно розповів, але й наглядно продемонстрував під час проведення слідчого експерименту спосіб скоєння злочинів, відтворивши картину події, тим самим надавши активну допомогу слідству в зв`язуванні обставин, які в силу положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
З урахуванням наведеного, проаналізувавши дані про особу ОСОБА_7 як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, його поведінки під час досудового розслідування та судового провадження, а також обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів не вбачає підстав для зміни способу призначення остаточного покарання, оскільки наведені прокурором обставини істотно не підвищують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів.

Отже, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є адекватним характеру та змісту вчинених ним протиправних дій, їх небезпечності та наслідкам, відповідає визначеній законом меті, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого, а тому підстави вважати його явно несправедливим внаслідок м`якості у судової колегії суддів немає, як і нема підстав для висновку щодо неправильного застування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження автомобіль, яким заволодів ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , повернуто законному власнику потерпілому ОСОБА_10 , а тому вказівка суду у мотивувальній частині вироку на заподіяння потерпілому шкоди на суму 33 381 грн. 75 коп. підлягає виключенню.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 у поданому до суду апеляційної інстанції клопотанні про неправильне застосування ст.72 КК України при зарахуванні йому строку попереднього ув`язнення, то враховуючи викладену в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 51-576 км 18 від 06 червня 2018 року позицію суду касаційної інстанції про те, що при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК України у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838 VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження, вони є такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора та клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про перерахунок строку попереднього ув`язнення залишити без задоволення.

Вирок Ізяславського районного суду від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити.

В порядку ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку посилання на заподіяння потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 33 381 гривень 75 коп.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2