АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000820 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Алма-Ата, Казахстан, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_7
потерпілих - ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
законного представника потерпілої - ОСОБА_10
представника потерпілих - ОСОБА_11
представника законного представника
неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_12
захисника - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 6 серпня 2017 року приблизно о 19.45 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Шевроле Лачетті» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Центральної зі сторони вул. Лугова в напрямку вул. Колекторної в м. Києві.
В цей час по правій стороні узбіччя по ходу руху автомобіля «Шевроле Лачетті» рухались малолітні пішоходи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог пп. 1.5, 1.7, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 10.1, 12.1 та 12.9 підпункт «б» ПДР України:

-п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 1.7: водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності;
- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
- підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою,
- відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі;
- п. 2.9: водієві забороняється:
- підпункт «а»: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
- п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 12.1: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух;
- п. 12.9: водієві забороняється:
- підпункт «б»: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_6 виявились в тім, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «Шевроле Лачетті» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Центральної в напрямку вул. Колекторна в м. Києві з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та змін параметрів проїзної частини, не вірно оцінив дорожні умови, перед зміною напрямку руху вліво не переконався, що цей маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, чим для нього являлося зміни конфігурації проїзної частини вул. Центральної у вигляді повороту ліворуч, не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого навпроти будинку № 100 по вул. 95-та Садова в м. Києві виїхав за межі проїзної частини на узбіччя та здійснив наїзд на малолітніх пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухались по узбіччю в попутному для нього напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді осаджень та крововиливів в м`яких тканинах лівої потиличної області голови, перелому лівої потиличної кістки з розповсюдженням на кістки основи черепа, зон забою в області півкуль головного мозку, внутрішньочерепного крововиливу під м`якою мозковою оболонкою півкуль мозку та мозочка, крововиливу в порожнину шлуночків мозку, крововиливів в брижі та жировій капсулі лівої нирки, саден та крововиливів в м`яких тканинах тулуба та кінцівок ліворуч по їх зовнішній поверхні, садна та крововиливу в м`яких тканинах внутрішньої поверхні правої нижньої кінцівки, гемартрозу лівого колінного та лівого гомілково-ступеневого суглобів, зниженого кровонаповнення внутрішніх органів, слідів зовнішньої кровотечі, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок черепно-мозкової травми, у вигляді відкритого перелому кісток черепа з забоєм головного мозку та внутрішньочерепним крововиливом.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого передпліччя: перелому діафізу ліктьової кістки на межі середньої та дистальної (нижньої) третини без зміщенням уламків, які в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Порушення вимог пп. 1.5,1.7, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 10.1, 12.1 та 12.9 підпункт «б» ПДР України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» залишено без змін.
Цим вироком вирішено питання цивільного позову, речових доказів та судових витрат.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить пом`якшити призначене покарання вироком суду першої інстанції, зазначає, що щиро кається та повністю визнає провину у вчиненому ним ДТП, що призвело до смерті.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи висновки суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, проситьвирок суду першої інстанції змінити, призначити основне покарання у виді 3 років позбавлення волі, в іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним через неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.
Як зазначає апелянт, на глибоке переконання сторони захисту, вказане судове рішення не ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судовогорозгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, а тому, виходячи з правовихприписів ч. З ст. 370 КПК України, воно є необґрунтованим, оскільки судом при призначенні покарання ОСОБА_6 фактично не враховані обставини, які пом`якшують покарання, що ОСОБА_15 визнав вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні у повному обсязі, дав чіткі та послідовні показання з обставин кримінального провадження, щиро розкаявся у вчиненому, попросив пробачення у потерпілих, а лише формально зазначив у мотивувальній частині вироку про обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття.
Окрім того, захисник вказує на те, що ОСОБА_6 не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше у поле зору правоохоронних органів не потрапляв, до адміністративної і кримінальної відповідальності не притягувався, проходив строкову військову службу в Державній прикордонній службі України, де сумлінно виконував завдання по охороні державного кордону Україні, за що був нагороджений грамотою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , позитивно характеризувався за місцем проходження строковоївійськової служби, навчався у ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне училище автомобільного транспорту та будівельної механізації», де характеризувався лише позитивно, після закінчення навчального закладу постійно підвищував професійну майстерність, позитивно характеризувався за місцем роботи фактичного проживання, проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_16 , мав на утриманні неповнолітню ОСОБА_17 , що підтверджується наявними у справі доказами. Однак, судом першої інстанції на стадії дослідження документів стороні захисту безпідставно відмовлено в долучені до матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_18 і дослідженні в судовому засіданні свідоцтва про народження неповнолітньої ОСОБА_17 , яка спільно проживає з ОСОБА_19 і його цивільною дружиною ОСОБА_16 та є донькоюостанньої.
Захисник наголошує на тому, що суд першої інстанції при ухваленні вироку безпідставно не врахував матеріальне становище ОСОБА_6 , водночас безпідставно врахував як обставину, що унеможливлює його виправлення без реального відбування покарання, зокрема, поведінку ОСОБА_6 після вчинення злочину, без належного обґрунтування в мотивувальній частині вироку. При цьому, як зазначає захисник, судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 з місця події не скривався, чекав прибуття працівників поліції та швидкої медичної допомоги.
Захисник вважає, що наведені доводи дають підстави суду апеляційної інстанції для зміни вироку суду першої інстанції в частині пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Не погоджуючись з поданими апеляційними скаргами представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_20 подала заперечення, в яких просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, апеляційній скарги без задоволення.
В запереченнях посилається на те, що в ході судового розгляду винуватість обвинуваченого знайшла своє повне підтвердження, а його дії було кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України. З моменту вчинення злочину ОСОБА_6 не вжив жодних заходів щодо зовнішнього прояву щирості каяття, оскільки не намагався відшкодувати завдану потерпілим шкоду, проти задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди заперечував, вважав, що жодних моральних страждань вчиненим злочином не завдав, мотивував тим, що в нього відсутні грошові кошти, а вибачення приніс тільки в останньому судовому засіданні, розуміючи незворотність покарання та з метою зменшення міри покарання.
Також представник потерпілих зазначає, що, крім пом`якшуючих обставин у кримінальному провадженні, є також обставина, яка обтяжує покарання, а саме перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, що є більш вагомішою.
Окрім того, представник потерпілих звертає увагу на те, що експертом психологом було проведено психологічне дослідження відносно потерпілих, яким встановлено, що трагічна втрата доньки ОСОБА_21 для матері - потерпілої ОСОБА_9 є найтравматичнішою подією в її житті, супроводжується інтенсивними, стійкими та тривалими почуттями безповоротної утрати, горя, трагедії, жаху, суму, гніву, розгубленості. Трагічна втрата доньки для батька потерпілого ОСОБА_8 була та є інтенсивно психотравмуючою. Втрата дитини є за шкалою стресу найвищим рівнем стресу.

Не погоджуючись з апеляційними скаргами, представник потерпілої ОСОБА_14 , законного представника ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_22 подав заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вирок суду - залишити без змін.
В запереченнях зазначає про те, що обвинуваченим вчинено злочин, який відноситься до тяжких злочинів, з яким закон пов`язує найбільш суворі наслідки, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння.
Представник потерпілої зазначає, що особою було вчинено злочин в стані алкогольного сп`яніння, а факт обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, при ухваленні вироку були оцінені та відображені. Окрім того, представник вважає, що в даному випадку можливо говорити й про інші обставини, що обтяжують покарання: тяжкі наслідки, завдані злочином, вчинення злочину щодо малолітніх дітей, і ці обставини, що обтяжують покарання, в їх сукупності є більш вагомими, ніж ті, що пом`якшують покарання.
Також, як зазначає представник, всупереч доводам захисника, судом взято до уваги стан та поведінку обвинуваченого до і після вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг в повному обсязі, потерпілих та їх представників, законного представника неповнолітньої потерпілої та її представника, які категорично заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, повторно за клопотанням захисника докази, які характеризуються особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційних скарг та розглянувши справу в їх межах, колегія суддів доходить наступного висновку.

Як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційних скаргах, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються.
Що ж стосується доводів апеляційних скарги обвинуваченого та його захисника з приводу неправильного застосування судом першої інстанції при призначення покарання обвинуваченому закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»(із змінами), при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як вбачається з вироку, суд дотримався вказаних вимог закону, та, дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, вирішуючи питання про призначення йому покарання, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, фактичні обставини вчинення злочину, а саме - правомірна поведінка потерпілих, стан та поведінка обвинуваченого до і після вчинення злочину, ступінь тяжкості та наслідки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, обставину, що обтяжує покарання, скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, позицію потерпілих щодо призначення покарання у максимальних межах, дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому даних про його особу до вчиненого злочину є необґрунтованими, оскільки обставини, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , що підтверджується змістом самого вироку.
Крім того, колегія суддів вважає слушними посилання потерпілих та їх представників, що всі відомості, які характеризують особу обвинуваченого, стосуються більшою частиною періоду 2007-2011 років, а будь-яких даних, які характеризують особу обвинуваченого протягом останнього часу, матеріали провадження не містять, як і не надані стороною захисту.

Також, на думку колегії суддів, є безпідставними доводи сторони захисту про те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не врахував наявність неповнолітньої ОСОБА_17 , яка спільно проживає з ОСОБА_19 та його цивільною дружиною ОСОБА_16 і є донькоюостанньої, оскільки з досліджених під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій доказів вбачається, що ОСОБА_6 проживає з ОСОБА_16 без реєстрації, характеризується посередньо (ас. 102, 158, 163, 164). Будь-яких даних про те, що донька ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю та ОСОБА_6 , а тим більше, перебуває на його утриманні, стороною захисту не надано.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, врахувавши характер, тяжкість та суспільну небезпеку скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення злочину та його наслідки, а саме, те, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом - джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, але умисно ігнорував цю заборону, допустив порушення ряду пунктів Правил дорожнього руху, що потягло за собою наїзд на малолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , внаслідок чого малолітня ОСОБА_13 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень загинула, а малолітня ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості; особу обвинуваченого, та інші наявні у провадженні дані, які його характеризують; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, вмотивовано та обґрунтовано призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, і з таким висновком місцевого суду погоджується й колегія суддів.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення, ОСОБА_6 , який перебуває під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3