АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/747/18 Справа № 209/2572/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 23 жовтня 2016 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, від відбування кого звільнений на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, з іспитовим строком на 1 (один) рік

визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001473, -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у тому, що той 25 серпня 2017 року о 03 год. 20 хв., знаходячись біля буд. 51 по б-р. Будівельників у м. Кам`янське, побачив автомобіль марки «ГАЗ- 31029» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_9 , відкрив двері, проник до салону даного транспортного засобу, де з`єднавши дроти запалення, запустив двигун і зник з місця події, тобто незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_9 , вартістю 39 595 грн. 65 коп.

Дані злочинні дії ОСОБА_8 кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 2 ст. 289 КК України і за даним законом йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2016 року, остаточно до відбування ОСОБА_8 призначено покарання у виді 5 років 1 дня позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ухвалено не обирати.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту його затримання для відбування покарання за цим вироком.

Із засудженого ОСОБА_8 на користь держави ухвалено стягнути процесуальні витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження в розмірі 250 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Прокурор не згоден з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок змінити, та зазначити в резолютивні частині остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 день без конфіскації майна.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення вимог ст. 374 КПК України, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України не вказав рішення щодо додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Обвинувачений та потерпілий в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. З урахуванням думки прокурора, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала вимоги сторони обвинувачення, просила їх задовольнити, вирок змінити.

В судових дебатах учасники підтримала таку ж позицію.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання, вирішив питання і щодо додаткового «конфіскації майна», вказавши про недоцільність його призначення, як це передбачено ст. 289 ч. 2 КК України.

Тому, відсутність посилання суду в резолютивній частині вироку про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції розв`язав питання і щодо додаткового, а саме - без конфіскації майна.

На думку колегії таке викладення резолютивної частини не викликає двояких тлумачень, тому не може стати перешкодою при виконанні вироку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для зміни вироку в даній частині, а тому і підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4