Справа № 183/3172/18
№ 1-кп/183/884/18
В И Р О К
іменем України

11 липня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 000022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця призваного на військову службу під час мобілізації АДРЕСА_1 , старшого радіотелефоніста мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

28 січня 2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14.01.2015 року старший солдат ОСОБА_3 призваний на військову службу за призовом під час часткової мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 до лав Збройних Сил України та того ж дня був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

В подальшому, у зв`язку зі службовою необхідністю, старший солдат ОСОБА_3 переведений до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .

01 квітня 2015 року наказом № 79 командира (по стройовій частині) військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду старшого радіотелефоніста мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання первинного Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території Україні почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду старший солдат ОСОБА_3 , відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, 01 жовтня 2015 року о 08.30 годині під час шикування особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 було виявлено факт відсутності старшого солдата ОСОБА_3 , який в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження служби, з метою тимчасово ухилення від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , обов`язків військової служби не виконував, час проводив на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, постійно перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , до 12 травня 2018 року коли старший солдат ОСОБА_3 усвідомивши протиправність своїх дій, прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_3 в період часу з 01 жовтня 2015 року до 12 травня 2018 року був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 28 січня 2018 року він був мобілізований та зарахований до військової частини НОМЕР_3 та проходив службу у АДРЕСА_4 а 01 квітня 2015 року його було зараховано до військової частини НОМЕР_1 . Влітку приблизно з травня місяця по липень 2015 року його було направлено зону проведення антитерористичної операції, звідки він повернувся та продовжив службу в смт. Черкаське, а 01 жовтня 2015 року і у зв`язку із сімейними обставинами залишив військову частину та поїхав додому, де спочатку доглядав за бабусею, а потім став зловживати спиртними напоями, а зрозумівши протиправність своїх дій 12 травня 2018 року він самостійно з`явився до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, він перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» (а.п.25).

Однак обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, на обліку у лікарів не перебуває (а.п.22), приймав участь в зоні проведення антитерористичної операції.

Щире каяття ОСОБА_3 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1