УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2018 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретарясудового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна Нижнедубечанського сільського голови ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 420 181 103 500 00079 від 25.05.2018 за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 3692 КК України про накладення арешту,
у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання першого заступника військового прокурора Київського гарнізону ОСОБА_5 про накладення у кримінальному провадженні №420 181 103 500 000 79 за ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 3692 КК України арешту на системний блок від персонального компютера секретаря Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області та ноутбук «Lenovo G50-45, S/N PFOFKIN3» землепорядника Нижчебудечанської сіфльської ради Вишгородського району Київської області.

На обгрунтування клопотання зазначено, що відповідно до наказу начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області ОСОБА_6 від 09.06.2017 № 404-к ОСОБА_7 призначено на посаду заступника начальника відділу у Вишгородському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області.
Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на зазначеній посаді, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи наміри, направлені на одержання неправомірної вигоди, повідомив ОСОБА_8 , який представляючи інтереси ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , звернувся до виконуючого обов`язки начальника відділу у Вишгородському районі ГУ Держгеокадастру у Київської області ОСОБА_7 з метою реєстрації та затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, що зможе вплинути на прийняття рішення про затвердження проекту із землеустрою земельних ділянок для ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Однак, з метою вирішення вказаного питання ОСОБА_8 необхідно звернутись до його довіреної особи ОСОБА_11 .
У подальшому - 25.05.2018 під час зустрічі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , останній повідомив ОСОБА_8 , що для вирішення питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та подальшої їх реєстрації, він повинен передати йому грошові кошти у сумі 1500 доларів США за кожну із земельних ділянок, тобто - 3 000 доларів США.
ОСОБА_8 , розуміючи, що у випадку ненадання ОСОБА_7 та ОСОБА_11 неправомірної вигоди, реєстрація та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не відбудеться, погодився на вказані умови перелічених вище осіб.
ОСОБА_11 13.06.2018 та 27.06.2018 одержав від ОСОБА_8 грошові кошти на загальну суму 3000 доларів США за вплив на прийняття рішення Головою Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення індивідуального садівництва громадянці ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
У подальшому, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2018 проведено обшук у приміщенні Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нижня Дубечня, вул. Миру, 50, під час якого виявлено та вилучено системний блок, який перебував у користуванні секретаря Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області ОСОБА_12 , та ноутбук «Lenovo G50-45, S/N PFOFKIN3», яким користувався землевпорядника ОСОБА_13 .
На підставі викладеного, прокурор просив накласти арешт на вилучену комп`ютерну техніку, оскільки вважав, що інформація на вилученій техніці містить відомості про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, тому вилучене є речовим доказом у кримінальному провадженні, що потребує збереження.

У судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання, просив його задовольнити з підстав, які наведені у клопотанні.

Представник власника майна просив відмовити у задоволенні клопотання, наголошуючи на тому, що вилучена комп`ютерна техніка не може бути доказом у кримінальному провадженні, оскільки не містить інформацію про обставини вчинення інкримінованого злочину. Крім того, вилучені комп`ютери необхідні у забезпеченні роботи Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, тому що містять низку необхідних для роботи документів, тобто тривале утримання вилученого органом досудового розслідування паралізує роботу Ради.
Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, заперечення представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні певних обставин виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що надані матеріали з достатньою повнотою свідчать про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 3692 КК України.

Однак, надаючи оцінку тому, чи відповідає потребам слідства значний ступінь втручання органу розслідування у права та законні інтереси інших осіб, слідчий суддя відмічає, що ініційоване накладення арешту на комп`ютерну техніку, вилучену у органу місцевого самоврядування, що використовується останнім у забезпеченні роботи, не може відповідати засадам розумності та спів розмірності з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, зокрема, з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом.

З наведеного витікає, що певне майно підлягає арешту лише у разі, якщо воно відповідає переліченим вище вимогам та свідчить про обставини вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Водночас, вирішуючи питання про можливість використання вилученої комп`ютерної техніки як доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що така техніка вилучена у секретаря Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області ОСОБА_12 та землевпорядника ОСОБА_13 , які причетності до вказаного вище кримінального провадженні згідно з наданими слідчому судді матеріалами не мають.
Таким чином, вилучене майно не може бути використане як доказ, і тому потреби досудового розслідування не виправдовують застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

З наведеного витікає, що стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування ініційованого нею заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись вимогами ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання першогозаступника військового прокурора Київського гарнізону ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 420 181 103 500 00079 від 25.05.2018 за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369 2КК Українипро накладення арешту на:
-системний блок від персонального комп`ютера секретаря Нижнедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області ОСОБА_12 ,

-ноутбук «LenovoG50-45, s/nPFOFKIN3» землевпорядника Нижнедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області ОСОБА_13

залишити без задоволення.
На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1