У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вимогу мотивовано невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості у зв`язку із застосуванням положень статей 75, 76 КК України, оскільки судами не повною мірою було враховано обставини вчиненого злочину та дані про особу засудженого. Вказав також на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки при залишені без задоволення апеляційної скарги прокурора, рішення апеляційного суду є немотивованим.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_4 без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 08 вересня 2017 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, просп. Г.Сталінграда, 20-А, діючи умисно, з корисливих мотивів, задля власного збагачення, таємно викрав пластикові ковпаки на металевих дисках автомобіля Renault Logan НОМЕР_1 , що належить ТОВ «НОВУС УКРАЇНА», після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Внаслідок вчинення злочину, ОСОБА_4 спричинив ТОВ «НОВУС УКРАЇНА» матеріальну шкоду у розмірі 300 грн.

Крім того, того ж дня, приблизно о 03 годині 55 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи там само, діючи умисно, з корисливих мотивів, задля власного збагачення, повторно, таємно викрав пластикові ковпаки на металевих дисках автомобіля Renault Megane НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Внаслідок вчинення злочину, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 350 грн.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання внаслідок м`якості є необґрунтованими.
Призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_4 , попередження вчинення нових злочинів і є відповідним вчиненому.
Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання повною мірою перевірені апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, також врахував невеликий розмір завданої ОСОБА_4 матеріальної шкоди, відсутність цивільного позову з боку потерпілих та знаходження на утриманні засудженого матері пенсійного віку.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3