АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження матеріали кримінального провадження № 0004405 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9
захисника - ОСОБА_10
обвинуваченого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Вказаним вироком
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дунаївці, Хмельницької обл., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 25 червня 2016 року близько о 15.35 год., керував технічно справним моторолером «Hоnda Dio», рухаючись по проїзній частині вул. Кіквідзе в м. Києві, зі сторони бул. Л. Українки в напрямку вул. Підвисоцького, допустив порушення вимог п.п. 2.3 (б); 16.6 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- п.2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;
- п. 16.6 - повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, проявив неуважність на регульованому перехресті вул. Кіквідзе - вул. Підвисоцького в м. Києві, виконуючи поворот ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав у зустрічний напрямок руху, не надавши дорогу автомобілю «Део Ланос» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого скоїв зіткнення з вказаним автомобілем.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир моторолера «Hоnda Dio» ОСОБА_9 отримав, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1384/Е від 25 липня 2016 року, тілесні ушкодження :
тілесні ушкодження:
а) відкрита травма правого стегна: уламковий перелом діафізу стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, рвана рана передньої поверхні стегна в середній третині з вистоянням в рану проксимального уламку стегнової кістки, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження;
б) закрита травма правої гомілки: перелом діафізу великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості;
в) закритий перелом основної фаланги 5 пальця правої ступні, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості;
г) забійна рана підошовної поверхні правої ступні, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчить про те, що вони утворились внаслідок дії тупих предметів, що могло бути при транспортній травмі (травма пасажира моторолера, який рухався, при зіткненні з перешкодою), за давністю можуть відповідати вказаному терміну.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 перебуває в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені п. 2-4 ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишити без зміни
Вимоги апеляційної скарги заступник прокурора м. Києва обґрунтовує тим, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 65 КК України безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки,

не призначаючи додаткове покарання, суд першої інстанції не врахував в достатній мірі грубий характер допущених обвинуваченим порушень ПДР України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок якого було травмовано потерпілого, що призвело до тривалого розладу здоров`я останнього, значними та чисельними ушкодженнями, отриманими внаслідок зіткнення з транспортним засобом під керуванням обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, потерпілого, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та за клопотанням прокурора докази, які характеризують особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину при обставинах, встановлених судом, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляції прокурора не оспорюються.
При призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, наслідки, які настали в результаті вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується як місцем роботи так і за місцем проживання та реєстрації, думку потерпілого, який просив при призначенні покарання суворо не карати та призначити покарання з випробуванням.
Крім того, судом враховано молодий вік обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, позицію потерпілого, який відмовився від заявлення позовів до обвинуваченого в результаті того, що останній добровільно відшкодував завдані збитки, повідомив, що не має до обвинуваченого жодних претензій, та призначив обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної частини, вважаючи за доцільне не призначати ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами..

Одночасно суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема позитивні характеристики, те, що він має постійне місце роботи, має постійне місце проживання, ряд обставин, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілого, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та застосував до нього ст.ст. 75, 76 КК України.

В апеляції прокурора не заперечуються висновки суду щодо виду та розміру основного покарання, призначеного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на 3 роки, підстави його звільнення від відбування основного покарання згідно з вимогами ст. 75 КК Українита визначена вироком суду тривалість іспитового строку - 1 рік.

Разом з тим, прокурором в апеляції викладені доводи щодо неправильного застосування кримінального закону при призначенні покарання ОСОБА_7 в частині безпідставного незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, і колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено альтернативне додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З резолютивної частини вироку щодо ОСОБА_7 вбачається, що суд не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не навів мотивів, якими він керувався, не призначаючи обвинуваченому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що характер допущених обвинуваченим грубих порушень вимог правил дорожнього руху, внаслідок яких потерпілому були завдані в сукупності тяжкі тілесні ушкодження, середньої тяжкості тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З огляду на викладене, у зв`язку з необхідністю застосування до обвинуваченого додаткового покарання, яке не було застосовано судом першої інстанції, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

При призначенні ОСОБА_7 основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України колегія суддів враховує такі ж обставини, що були враховані судом першої інстанції,а також те, що в апеляції прокурора не заперечуються висновки суду в частині обрання ОСОБА_7 виду та розміру основного покарання, і прокурор після скасування вироку в частині призначеного покарання пропонує призначити обвинуваченому таке ж покарання, як призначив суд першої інстанції, та призначає ОСОБА_7 той сам вид і розмір основного покарання, що призначений судом першої інстанції.

Також колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з підстав, які наведені вище у цьому вироку.

З урахуванням того, що висновок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України в апеляції прокурора не заперечується, колегія суддів вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування основного покарання з мотивів, наведених у вироку суду першої інстанції.

При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням, відповідно до вимог ст.. 76 КК України, суд має покласти на неї обов`язки, передбачені вказаною статтею.

Враховуючи те, що вироком суду на обвинуваченого покладені обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України (в редакції Закону України від 14 квітня 2009 року), а на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції діє ст. 76 (в редакції Закону України від 7 вересня 2016 року) колегія суддів вважає, що ст. 76 КК України повинна бути застосована до обвинуваченого з урахуванням вимог ст.. 5 КК України.

В апеляції прокурора ставиться питання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 п. 2-4 ст. 76 КК України.

Оскільки ст.. 76 КК України (в редакції Закону України від 7 вересня 2016 року) змінено орган, який здійснює нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, замість кримінально-виконавчої інспекції нагляд здійснюється уповноваженим органом з питань пробації, тому в цій частині ст.. 76 КК України повинна бути застосована в новій редакції.

Щодо застосування пп.2-4 ст. 76 КК України, то колегія суддів враховує, що ст.. 76 КК України в редакції Закону України від 7 вересня 2016 року погіршує становище засуджених осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

В апеляції прокурора не зазначено, в якій редакції ст.. 76 КК України необхідно застосувати пп.2-4 при визначенні обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого.

Зважаючи на те, що статтею 76 КК України (в редакції Закону України від 7 вересня 2016 року) передбачені обов`язки, які суд зобов`язаний покласти на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням (ч. 1 зазначеної статті), та обов`язки, які суд може покласти на таку особу (ч. 2 зазначеної статті), та, враховуючи обов`язки, яки були покладені на обвинуваченого оскаржуваним вироком згідно зі ст. 76 КК України (в редакції Закону України від 14 квітня 2014 року), колегія суддів вважає, що на ОСОБА_7 можна покласти обов`язки, передбачені лише ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України від 7 вересня 2016 року).

Покладення на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 76 КК України (в редакції Закону України від 7 вересня 2016 року) є недопустимим в силу вимог ст.. 5 КК України, оскільки в даному випадку буде погіршено становище обвинуваченого на підставі дії закону в часі.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання та застосування ст.. 75, 76 КК України.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді трьох років позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком тривалістю один рік.

На підставі ст. 76 КК України (в редакції від 7 вересня 2016 року) покласти на ОСОБА_7 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтись на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3