АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/392/18 Справа № 175/1176/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Дніпропетровської області на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чегодарівка, Ширяївського району, Одеської області, громадянина України, працюючого в ПрАТ «Державний ощадний банк України», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119, -

встановила:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 08 лютого 2017 року, близько 19 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Ford Transit 350», рухаючись по проїзній частині автодороги «Знам`янка-Луганськ-Ізварине», яка проходить по території м. Підгородне, Дніпровського району, Дніпропетровської області, з боку м. Новомосковськ, у напрямку м. Дніпро, та має обмеження швидкості руху 40 км/год.

Рухаючись з перевищенням швидкості 100 км/год, в районі електроопори №186 ОСОБА_7 , здійснив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїзну частину автодороги по нерегульованому пішохідному переходу.

Своїми злочинними діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.9. б) «Правил дорожнього руху України».

Порушення п. 12.9 б) «Правил дорожнього руху України» водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які у своїй сукупності є тяжкими за ознакою небезпеки для життя.

Тілесні ушкодження в ділянці голови, у своїй сукупності, перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, яка настала на місці події.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України і за даним законом йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком - 3 роки з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

З ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_10 ухвалено стягнути витрати на поховання ОСОБА_9 у розмірі - 22 251 грн. 86 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Скасовано постанову слідчого судді від 09 лютого 2017 року про накладення арешту на автомобіль «Ford Transit 350» реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Вирішено питання щодо речових доказів.

З обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено стягнути витрати, пов`язані із проведенням експертного дослідження в сумі - 1407 грн. 36 коп.

Прокурор не згоден з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі та змінах до неї просить вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий, яким призначити за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки, поклавши на нього передбачені ст. 76 КК України відповідні обов`язки.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що в порушення норм чинного законодавства суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому реальне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнив від відбування як основного, так і додаткового. Однак звільнення від відбування покарання з випробуванням стосується виключено призначеної судом основної міри покарання, а додаткове покарання підлягає реальному і самостійному виконанню.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення вимог прокурора, просили врахувати, що ОСОБА_7 працює водієм-інкасатором, і це є єдиним джерелом його прибутку.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, вирок скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо встановлених фактичних обставин, доведеності вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікації дій за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає слушними.
За вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України його звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 роки з покладанням на останнього відповідних обов`язків.
Згідно із ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Допущенні порушення свідчать про те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого як від основного, так і від додаткового покарання, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність тягне за собою, зокрема, скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
За таких підстав, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 407, 420 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати, та ухвалити новий.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, згідно ст. 76 КК України, а саме:

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу Дніпровського районного сектору Індустріального міжрайонного відділу м. Дніпра з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України;

-повідомляти Дніпровський районний сектор Індустріального міжрайонного відділу м. Дніпра з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про зміну місця проживання;

-періодично з`являтися до Дніпровського районного сектору Індустріального міжрайонного відділу м. Дніпра з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення, та може бути оскарженим в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4