Судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-1604 км 18
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за ст. 128 Кримінального кодексу України (далі-КК) до покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням в дохід держави 15% із суми заробітку щомісячно.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 01 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 було залишено без зміни.
12 червня 2018 року колегією суддів Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_2 вказані судові рішення було скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції з підстав ухвалення рішення цим судом за відсутності конкретного обвинувачення та відсутністю об`єктивної оцінки доказів щодо наявності причинного зв`язку між інкримінованими ОСОБА_2 діями та наслідками у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості отриманих потерпілим.
Не погоджуюсь з таким рішенням колегії суддів Верховного Суду, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за те, що він діючи із злочинною необережністю у вигляді злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання в результаті своїх протиправних дій суспільно-небезпечних наслідків, в ході боротьби з ОСОБА_3 заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини великогомілкової кістки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Такі висновки судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності про що у вироку, відповідно до ст. 374 КПК, наведено докладні мотиви.
Зокрема на підтвердження винуватості ОСОБА_2 суд послався на показання самого засудженого ОСОБА_2 , який не заперечував, що в ході боротьби з ОСОБА_3 він впав на ногу потерпілого, яка під час падіння вивернулася та зламалася; показання потерпілого ОСОБА_3 , котрий підтвердив, що під час боротьби з ОСОБА_2 останній застосував до нього бойовий прийом, від чого він впав, а засуджений впав на нього; показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підтвердження обставин боротьби між засудженим та потерпілим, в ході якої ОСОБА_2 впав на ОСОБА_3 , а також даними протоколу слідчого експерименту.
Крім того, як зазначено у висновку судово-медичної експертизи, в потерпілого ОСОБА_3 закритий перелом нижньої третини великогомілкової кістки, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, виникло від дії тупого предмета і по давності виникнення може відповідати часу, вказаному у постанові про призначення експертизи й за обставин вказаних потерпілим ОСОБА_3 в ході слідчого експерименту від 19 жовтня 2015 року.
Цей висновок підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_6 , який зазначив, що вказане тілесне ушкодження потерпілий міг отримати від удару дії тупого предмету, так і від підвертання ноги.
З огляду на зазначене, на мою думку, засуджений ОСОБА_2 під час боротьби з потерпілим ОСОБА_3 хоча й не передбачав заподіяння останньому тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості внаслідок падіння на ногу потерпілого, однак повинен був передбачати можливість настання таких наслідків під час боротьби.
Отже, на моє переконання, сукупність наведених доказів в достній мірі свідчить про наявність в діях засудженого ОСОБА_2 всіх елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК.

Таким чином, за встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин, вважаю винуватість ОСОБА_2 у спричиненні ОСОБА_3 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження доведеною і кваліфікацію його дій за ст. 128 КК правильною.

12 червня 2018 року
Суддя ОСОБА_1 .