УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/2870/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 82 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
27 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 274/2870/18 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви захисника адвоката ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт,-
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про заміну ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт. Вважає ухвалу суду незаконною, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Зазначає, що станом на 07.06.2018р. ОСОБА_8 відбув 2/3 від призначеного покарання, вину у скоєному злочині за вироком суду визнав повністю, характеризується посередньо, працевлаштований, до роботи ставиться сумлінно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, непогашених стягнень не має, на добровільних засадах без оплати праці долучається до робіт по прибиранню території та приймає участь у диференційованих програмах. Крім того, ОСОБА_8 одружений, має на утриманні двоє дітей, одна з яких малолітня, підтримує стосунки з дружиною та матір`ю, що свідчить про певну міцність його соціальних зв`язків.
В ухвалі суду зазначено, що захисник - адвокат ОСОБА_7 звернулася до суду з письмовою заявою про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт, оскільки засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.
К ОСОБА_9 засуджений 14 липня 2014 року Солом`янським районним судом міста Києва за ч.4 ст.187 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 0512.2014р. ОСОБА_8 засуджений за ст.ст. 263 ч. 1, 296 ч. 4, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Вироком того ж суду від 27.03.2015р. ОСОБА_8 засуджений за ст.ст. 296 ч. 2, 70 ч. 4 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.02.16р. в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.02.13р. до 28.04.15р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 27.03.17р. на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 2 роки 8 місяців 12 днів обмеження волі.
Початок строку відбування покарання: 18.02.13р. - для позбавлення волі, для обмеження волі - 20.04.17р.; кінець строку: 06.11.19р.
Відмовляючи у задоволенні заяви захисника - адвоката ОСОБА_7 , суд послався на те, що ОСОБА_8 прибув до БВЦ (№ 108) для відбування покарання 20.04.17р. і з заявою про умовно-дострокове звільнення звернувся вже 23.08.17р. При відмові апеляційним судом в задоволенні зазначеної заяви, відразу подав заяву про заміну покарання більш м`яким. При цьому засуджений у виправному центрі допустив шість порушень режиму відбування покарання і заохочувався лише двічі. Крім того, навіть відбувши значну частину строку покарання, засуджений і на даний час фактично заперечує свою вину у скоєнні злочинів, добровільно збитки не відшкодовує, хоча і працює та відповідно має заробітну плату, що вказує на недосягнення мети покарання.
Заслухавши доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
З ухвали суду вбачається, що він приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт, діяв у відповідності до положень ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений 14 липня 2014р. Солом`янським районним судом м.Києва за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
05.12.2014р. ОСОБА_8 засуджений вироком Малинського районного суду Житомирської області за ст.ст. 263 ч. 1, 296 ч. 4, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
27.03.2015р. ОСОБА_8 засуджений вироком Малинського районного суду Житомирської області за ст.ст. 296 ч. 2, 70 ч. 4 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.02.16р. в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.02.13 до 28.04.15 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 27.03.17р. на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 2 роки 8 місяців 12 днів обмеження волі.
Початок строку відбування покарання: 18.02.2013р. - для позбавлення волі, для обмеження волі - 20.04.2017р.; кінець строку: 06.11.2019р.
Згідно характеристики та довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.03.2013р. З 20.04.2017р. відбуває покарання в Бердичівському виправному центрі (№ 108). За період відбування покарання характеризується посередньо. Працевлаштований на виробництві установи в деревообробному цеху, до праці ставиться сумлінно. За сумлінну поведінку і ставлення до праці двічі (02.03.2018р. та 30.05.2018р.) заохочувався адміністрацією установи. Допустив 6 порушень встановленого режиму відбування покарань (останнє 27.11.2017р. у виді відмови від прибирання приміщення), за що 5 разів проводились бесіди виховного характеру. Мав 1 стягнення в травні 2017р., яке погашене у встановленому законом порядку. Має позови відповідно до вироків суду на загальну суму 386 204, 67 грн., які відшкодовано на суму 133,09 грн., самостійно відшкодуванням збитків не займається (а.с. 9, 10).
Згідно положень ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Наведене є обов`язковою передумовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, поряд із передбаченими у ч.4 ст. 82 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
Апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_8 не дозволяють зробити висновок про те, що засуджений ОСОБА_10 став на шлях виправлення та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 82 КК України.
Також, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог закону для застосування щодо засудженого положень ст. 82 КК України необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.
Доводи апелянта про те, що засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 від призначеного покарання, вину у скоєному злочині за вироком суду визнав повністю, характеризується посередньо, працевлаштований, до роботи ставиться сумлінно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, непогашених стягнень не має, на добровільних засадах без оплати праці долучається до робіт по прибиранню території та приймає участь у диференційованих програмах, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані місцевим судом при постановленні оскаржуваної ухвали.
Також, місцевим судом враховано, що навіть відбувши значну частину строку покарання, засуджений ОСОБА_8 і на даний час фактично заперечує свою вину у скоєнні злочинів (по розбою показання не змінились з часу розгляду справи, а ці показання були спростовані судами всіх інстанції, аналогічно фактично заперечує і вчинення хуліганства - по другому епізоду відповідно до вироку в тому числі стріляв у лежачого не землі без свідомості потерпілого), добровільно збитки не відшкодовує, хоча і працює та відповідно має заробітну плату, що вказує на недосягнення мети покарання.
Крім того, заміна засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді обмеження волі, яка складає більше одного року, більш м`яким у виді громадських робіт, протирічить положенням ч.2 ст.56, ч.1 ст.82 КК України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про заміну ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви захисника адвоката ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: