Ухвала
Іменем України
29 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 653/4056/16-к

провадження № 51-7277 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002259 щодо нього,
встановив:
За вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новогригорівки Генічеського району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7 238 грн, моральної шкоди 40 000 грн. В іншій частині заявленого позову відмовлено.
Апеляційний суд Полтавської області ухвалою 05 квітня 2018 року змінив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 в частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної школи: cтягнув із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди у вигляді понесених витрат на лікування 1 238,14 грн. В іншій частині цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_5 відмовив. В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 30 жовтня 2015 року близько 22:30 неподалік будівлі «Торгівельний центр» на просп. Миру, 50 на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно завдав ОСОБА_5 , декількох ударів кулаками обох рук по обличчю, що призвело до падіння останнього, та ногами по різних частинах тіла, завдавши потерпілому тілесних ушкоджень, які згідно з висновком експерта від 08 квітня 2016 року № 233/Г, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 частково не погоджується із судовими рішеннями, постановленими щодо нього, вважає їх незаконними та необґрунтованими в частині стягнення з нього 40 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого. Крім того, посилаючись на Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», зазначає, що потерпілий, який є цивільним позивачем у кримінальному провадженні, не сплатив судового збору, а тому його вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволено неправомірно.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, суд не знайшов підстав для її задоволення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 122 КК, призначене покарання та звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» у касаційному порядку не оскаржуються.

Що стосується доводів засудженого про необґрунтований розмір суми, стягнутої в рахунок відшкодування моральної шкоди, то вони є безпідставними.
Виходячи зі змісту ст. 128 КПК потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК, при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її винуватості.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Зокрема, як убачається з вироку, вирішуючи питання про наявність підстав та обґрунтованість розміру суми, стягнутої в рахунок відшкодування моральної шкоди, районний суд виходив з доведеності винуватості ОСОБА_4 у заподіянні ОСОБА_5 умисного тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг завданих моральних страждань, які потерпілий отримав у результаті тілесних ушкоджень, тривалість лікування, а також те, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому необхідно було змінювати звичний спосіб життя, знаходити кошти на лікування.
Таким чином, рішення суду щодо часткового задоволення цивільного позову та стягнення моральної шкоди із засудженого відповідає вимогам ст. 1167 ЦК, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілого за наслідками отриманих ним травм, фізичних і моральних страждань.
Із таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції, підстави вважати суму, стягнутої в рахунок відшкодування моральної шкоди, необґрунтовано завищеною відсутні.
Апеляційний розгляд справи проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим в апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі, належним чином перевірено, на них надано змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Крім іншого, засуджений не погоджується із задоволенням цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що потерпілий повинен був сплатити судовий збір.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI«Про судовий збір» з наступними змінами позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Доводи засудженого про наявність правових підстав для сплати потерпілим судового збору з позову про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на Законі.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 зазначеного Законупередбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих унаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.

Разом із тим, п. 2 цієї ж частини статті передбачено іншу самостійну підставу звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті заподіяння тілесних ушкоджень або смерті, незалежно від того, настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом.
Виходячи з наведеного цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, судові рішення в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому є обґрунтованими та належним чином умотивованими.
З огляду на вищевикладене, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 квітня 2018 року щодо нього.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3