АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №629/3057/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1367/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження №11кп/790/1367/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-05.11.2008 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.122 КК України на 3 роки позбавлення волі;
-24.02.2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.122, ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі;
-18.05.2013 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.122, ст.71 КК України на 2 роки 3 місяців позбавлення волі;
-17.09.2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;
-15.01.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 15.06.2017 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, 16 липня 2017 року ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «Nomi» моделі «і244», який лежав у кімнаті на кріслі. Після цього з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїй матері ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 390 грн. 91 коп.

В апеляційних скаргах:
-обвинувачений ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначив, що мобільний телефон «Nomi» йому купила мама, однак забрала його у нього у зв`язку з тим, що він почав зловживати спиртними напоями. Указав, що погодився на дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, оскільки йому пообіцяли що покарання буде призначено із застосуванням ст.75 КК України. Наголосив, що коли у суді першої інстанції він хотів змінити покази, секретар судового засідання вимкнула звукозапис, а суддя пригрозила йому з цього приводу. Крім того наголосив на упередженому ставленні судді до нього на релігійному ґрунті.

-захисник ОСОБА_7 не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 , просить звільнити обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки. Зазначила, що при призначенні покарання суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання; наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, визнання своєї вини, дача правдивих свідчень, критичне ставлення до скоєного, відсутність претензій з боку потерпілої, а також те, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

-потерпіла ОСОБА_9 не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 , просить пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, звільнивши останнього від його відбування на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та скарги захисника і потерпілої; захисника ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та скарги обвинуваченого і потерпілої; прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно вимог, передбачених ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого та інших учасників судового провадження, всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, а їх позиції добровільні, роз`яснив ОСОБА_8 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував.

Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.

При цьому, згідно технічного запису судового засідання, під час допиту у суді першої інстанції обвинувачений не оспорював фактичні обставини вчинення злочину, у тому числі те, що він викрав телефон, який належав його матері.

Тому твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що телефон нібито належав йому на праві власності безпідставні.

З огляду на наведене, виходячи із положень ч.3 ст.404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, у тому числі хто є власником мобільного телефону, на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі, колегія суддів не перевіряє оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювались і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч.4 ст.349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження безпідставні.

Стосовно доводів скарги обвинуваченого про те, що коли він хотів змінити свої показання, то секретар судового засідання вимкнула звукозапис, а суддя пригрозила йому з цього приводу, то вони також є безпідставними.

Згідно технічного звукозапису судових засідань, обвинувачений жодного разу не говорив про те, що хоче змінити свої покази, а перерва у судових засіданнях оголошувалась виключно головуючим суддею із проголошенням її причини.

Твердження у скарзі обвинуваченого про упереджене ставлення судді до нього на релігійному ґрунті, нічим не обґрунтоване, а тому розцінюється колегією суддів, як прагнення пом`якшити свою відповідальність за вчинене.

Згідно до положень ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з 1997 року перебував на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «синдром залежності від алкоголю», з якого був знятий у зв`язку із засудженням, не військовозобов`язаний, не одружений, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, а також пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм розміром є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, мотивацію і обставини його вчинення,суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства без застосування ст.75 КК України, належним чином мотивувавши цей висновок у вироку.

Що стосується посилання захисника на відсутність претензій з боку потерпілої, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: