Справа №522/9978/17
Провадження 1-кп/522/1370/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0002533від 01.05.2018 року на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Фрунзенського району, с. Карабанове, українця, громадянина України, не одруженого з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 07.10.2016 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі на підставі ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник- ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:
01.05.2018 року близько 09 години ОСОБА_6 , знаходячись в Преображенському парку м. Одеси, підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з пропозицією працевлаштування, при цьому в руках останнього помітив мобільний телефон марки Самсунг в корпусі білого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім картою мобільного оператора Київстар, з абонентським номером НОМЕР_2 , вартістю 450 гривень, та в цей час у ОСОБА_3 , раптово виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, а як спосіб реалізації свого умислу визначив викрадення майна шляхом ривку, з метою безперешкодного заволодіння майном потерпілого.

Далі, ОСОБА_3 , визначивши предметом свого злочинного посягання вищезазначений мобільний телефон, який продовжував тримати в руках ОСОБА_7 , усвідомлюючи характер злочинних дій, які необхідно виконати з метою досягнення злочинної мети, реалізуючи свій умисел направлений на відкрите заволодіння майном потерпілого з корисливих мотивів, несподівано для останнього шляхом ривка відкрито вихопив з його рук мобільний телефон марки Самсунг в корпусі білого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім картою мобільного оператора Київстар, з абонентським номером НОМЕР_2 , вартістю 450 гривень, який належить ОСОБА_7 ..

Після чого, ОСОБА_3 , на вимогу потерпілого ОСОБА_7 повернути йому мобільний телефон, нанісши йому не менше трьох ударів в область грудної клітини, зник з місця вчинення ним кримінального правопорушення, заподіявши потерпілому майнову шкоду у вказаному розмірі.

Таким чином, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинив злочин , передбачений ч.2 ч. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж),поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя потерпілого, вчинений повторно.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєні вказаного злочину, визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Крім того, обвинувачений заявив про те, що він з доказами, добутими органами досудового слідства в підтвердження його провини згоден, їх не оспорює і просить суд в судовому засіданні їх не досліджувати.

Оскільки обвинувачений визнав свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя потерпілого, вчинений повторно.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , окрім наведеного, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином проти власності.
ОСОБА_3 не одружений з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, вчинив злочин проти власності в період відбування іспитового строку.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині. У майбутньому обіцяє не скоювати нових злочинів, просить його суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , що передбачені ст. 66 КК України є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , що передбачені ст.67 КК України, не установлено.
З огляду на викладене, зазначені пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність тяжких наслідків, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за вчинений ним злочин, покарання у вигляді позбавлення волі, приєднавши за правилами ст.71 КК України частково невідбуте покарання за попереднім вироком суду, оскільки на думку суду його подальше виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, ст.1-90 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 ( чотири ) роки.
На підставі ст.71 КК України, призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового складення покарань за цим вироком та вироком Приморського районного суду м.Одеси від 07.10.2016 року, визначивши остаточно ОСОБА_3 до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки і 2 (два) місяці.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк тримання ОСОБА_3 під час кримінального провадження та судового розгляду у Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації УВП21 із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі у період з 01.05.2018 року по день винесення вироку включно.

Строк відбування покарання рахувати з 01.05.2018 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 залишити тримання під вартою.

Речові докази:
-мобільний телефон марки Самсунг в корпусі білого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_7 ..

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому а також не пізніше наступного дня після ухвалення направити учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя:

09.08.2018