Справа № 573/789/18
Номер провадження 1-кп/573/98/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 25 березня 2018 року за №0000125, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, не інваліда, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, з 2010 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: «Легка розумова відсталість», раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У період з 10 січня по 20 березня 2018 року ОСОБА_4 разом зі співмешканкою на підставі усної домовленості із ОСОБА_6 , проживав у дачному господарстві останньої за адресою: АДРЕСА_2 .

04 березня 2018 року близько 13 години 00 хвилин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення майна ОСОБА_6 , зокрема, прямокутних конструкцій, зварених із металевих кутників, які лежали на підлозі у сараї зазначеного вище господарства, до якого він мав вільний доступ.

В цей же день, близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та власника господарства, шляхом вільного доступу таємно взяв 6 вищевказаних металевих конструкцій розмірами 112х59см, вагою 8,6 кг кожна, загальною вагою 51,6 кг, вартістю 06 грн. 33 коп. за 1 кг, загальною вартістю 326 грн. 63 коп. та по черзі виніс їх із сараю на подвір`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 погрузив викрадені металеві конструкції на санчата, вивіз їх за межі господарства ОСОБА_6 та того ж дня продав ОСОБА_7 за 250 грн., які витратив на власні потреби.

Своїми вищевказаними умисними, протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 326 грн. 63 коп.

Крім того, 07 березня 2018 року близько 11 годин 00 хвилин у ОСОБА_4 , який перебував у господарстві за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час проживав із своєю співмешканкою на підставі усної домовленості з ОСОБА_6 , повторно виник злочинний умисел на таємне викрадення майна, зокрема, прямокутних конструкцій, які були зварені із металевих кутників та слугували перекриттям стелі у іншому сараї вказаного господарства, до якого він мав вільний доступ.

В цей же день, близько 12 годин 00 хвилин ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та власника господарства, таємно, повторно, шляхом вільного доступу зняв зі стелі 10 вищевказаних металевих конструкцій, розмірами 112х59 см, вагою 8,6 кг кожна, загальною вагою 86 кг, вартістю 06 грн. 33 коп. за 1 кг, загальною вартістю 544 грн. 38 коп., які вільно лежали на балках перекриття та по черзі виніс їх на подвір`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 погрузив викрадені металеві конструкції на санки, вивіз їх за межі господарства ОСОБА_6 та того ж дня продав ОСОБА_7 за 500 грн., які витратив на власні потреби.

Своїми вищевказаними умисними, протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 544 грн. 38 коп.

Виконуючи вказані дії ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердив, що з 10 січня по 20 березня 2018 року за усною домовленістю із ОСОБА_6 разом із співмешканкою проживав у дачному господарстві останньої, у АДРЕСА_2 . На початку березня 2018 року його новонароджений син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 потрапив до лікарні, у зв`язку з чим виникла потреба у грошах, а тому 04 березня 2018 року, приблизно о 13 годині він вирішив скоїти крадіжку прямокутних конструкцій, зварених із металевих кутників, розмірами приблизно 112х59см та вагою близько 8,6 кг кожна, які лежали на підлозі у сараї зазначеного господарства. У цей же день, приблизно о 14 годині таємно виніс із сараю шість вищевказаних металевих конструкцій, погрузив їх на санчата, які попередньо взяв у сусіда та повіз у центр села, де зустрів ОСОБА_7 та продав їй викрадене за 250 грн. Отримані гроші витратив частково на продукти харчування, а частково на ліки сину.

Крім того, 07 березня 2018 року близько 11 годин 00 хвилин, перебуваючи у господарстві ОСОБА_6 , де з дозволу останньої проживав разом зі співмешканкою, за адресою: АДРЕСА_2 , так як ще потрібні були гроші на лікування сина, знову вирішив викрасти прямокутні конструкції, зварені із металевих кутників, розмірами 112х59 см та вагою 8,6 кг кожна, які використовувалися для перекриття стелі у іншому сараї господарства, до якого мав вільний доступ. Того ж дня близько 12 години таємно зняв зі стелі десять вказаних металевих конструкцій, які вільно лежали на балках перекриття, погрузив їх на дерев`яні санки, які попередньо взяв у сусіда та повіз у центр села, де знову зустрів ОСОБА_7 та продав їй викрадене за 500 грн. Отримані гроші витратив частково на продукти харчування, а частково на ліки сину.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 , вчинені 04 березня 2018 року, за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а дії, вчинені 07 березня 2018 року - за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх особливості та обставини вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою гарантовано право кожного при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року (заява №65550/01) ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь - якого кримінального обвинувачення».

У п. 33 рішення у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року (заява №24465/04) ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, задовільно характеризується за місцем проживання, не працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, з 2010 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «Легка розумова відсталість», не інвалід, а також думку потерпілої ОСОБА_6 , викладену в адресованій суду письмовій заяві, в якій остання зазначила, що обвинувачений відшкодував їй завдану злочином шкоду, у зв`язку з чим просить суворо його не карати (а. с. 33-37).

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_4 , у судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, беручи до уваги що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище пом`якшуючі відповідальність обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку, що за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 заслуговує на покарання в межах санкції зазначених частин статті, у виді позбавлення волі. Остаточно призначаючи покарання, суд враховує кількість злочинів, що входять до сукупності, вид сукупності та вважає за доцільне призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. На підставі ст. 75 КК України суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004).

Вимога додержання справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Майнова шкода у загальному розмірі 871 грн. 01 коп., завдана кримінальними правопорушеннями потерпілій ОСОБА_6 , відшкодована на стадії досудового розслідування у повному обсязі.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази: дерев`яні санки, передані на зберігання ОСОБА_9 залишити останньому як власнику; 16 металевих прямокутних конструкцій розмірами 112х59 см кожна, загальною вагою 137,6 кг, які знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 , залишити останній (а. с. 38-41).

Під час проведення досудового розслідування проводилися судові товарознавчі експертизи, загальна вартість яких становить 858 грн. 00 коп. (а. с. 42-43). На підставі ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок процесуальних витрат за проведення судових товарознавчих експертиз.

Речові докази: дерев`яні санки залишити власнику ОСОБА_9 , 16 металевих прямокутних конструкцій розмірами 112х59 см кожна, загальною вагою 137,6 кг залишити власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: