АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/787/18 Справа № 185/8070/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження № 0003054 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Краматорську Донецької області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, працюючого водієм ТОВ «Омега строй-11», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст.89 КК України, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з виконанням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 21 171грн.50 коп.майнової шкоди, та 30 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він приблизно о 20.00 годині 09 листопада 2016 року, знаходячись біля приміщення магазину «Плюс», що розташований по вул. Комарова у м.Павлограді, в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю останньому, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , стоячи навпроти останнього, штовхнув його, в результаті чого ОСОБА_11 впав на землю.

Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний намір заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , за допомогою принесеної з собою пластикової труби для опалення довжиною близько 1 метру діаметром близько 7 см., яку тримав в правій руці, умисно наніс не менше п`яти ударів ОСОБА_12 вказаною трубкою в область лівої верхньої кінцівки ( в область лівої ліктьової кістки, лівого плеча) та в область правої нижньої кінцівки ( в область стегна та гомілки), чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої ліктьової кістки в нижній третині та ліктьового відростку зі зміщенням уламків, гематоми верхньої третини лівого плеча, закритого перелому зовнішнього мищелку правої стегнової кістки в нижній третині, обширних гематом середньої та нижньої третини правого стегна та верхньої і середньої правої гомілки по зовнішнім поверхням.

Своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_11 легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі:

-представник потерпілого просить змінити судове рішення в частині призначеного покарання та розміру стягнення моральної шкоди, та призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 500 000 грн. моральної шкоди.

Вважає, що звільнення від відбування покарання ОСОБА_13 на підставі ст. 75 КК України є несправедливим у зв`язку із тим, що обвинувачений відсторонився від відновлення умисно пошкодженого здоров`я потерпілого, йому було байдуже, як потерпілий переживав наслідки спричинених тілесних ушкоджень.

Вказав, що ОСОБА_8 до початку розгляду даного кримінального провадження ніякої участі у відновленні стану здоров`я потерпілого не приймав. Під час судового розгляду ОСОБА_8 одноразово передав потерпілому грошову суму в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди. Сума, передана ОСОБА_8 є незначною у порівнянні із витратами, які потерпілий поніс у зв`язку із лікуванням через спричинені тілесні ушкодження. ОСОБА_8 у зв`язку із спричиненням потерпілому зазначених тілесних ушкоджень, крім одноразового часткового відшкодування матеріальної шкоди, будь-яких дій, які б свідчили про його розкаяння, співчуття чи наміри допомогти чи прийняти участь в усуненні наслідків спричиненого ним злочину, не проявив.

На його думку, ОСОБА_11 було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що потерпілому було завдано не тільки легкої, а й середньої тяжкості тілесні ушкодження, що змусило до проведення ряду хірургічних операцій, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпною біллю. Також, стійкий біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт відчував потерпілий в післяопераційний період та період реабілітації після проведеної операції. Певний період часу після проведеної операції, потерпілий взагалі не міг самостійно переміщатись, фактично був прикутим до ліжка та помешкання. Післяопераційний період змусив потерпілого постійно приймати ліки та апарати для видужування та покращення свого здоров`я. Потерпілий з моменту заподіяння йому шкоди та по теперішній день не може виконувати фізичні навантаження та займатись звичною раніше, до спричинення йому відповідачем тілесних ушкоджень, фізичною роботою, оскільки пошкоджена нога так як раніше не функціонує і при навантаженні з`являються відчуття болю, що знову ж таки супроводжується по сьогоднішній день страхом, нервозністю, постійними спалахами стресу та переживаннями за власне здоров`я.

Однак, суд першої інстанції, з урахуванням того, що ОСОБА_8 працює, та його заробіток за 7 місяців 2017 року становить 10 525 грн. 32 коп., іншого доходу не має, на його утриманні знаходяться двоє неповнолітній дітей, прийшов до висновку, що суму відшкодування моральної шкоди слід зменшити до 30 000 грн.

Вважає, таке зменшення суми відшкодування моральної шкоди є несправедливим по відношенню до потерпілого, у зв`язку із тим, що не відповідає глибині його фізичних та душевних страждань, характеру скоєного злочину й відношенню до цього ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку представника потерпілого, потерпілого, які просили задовольнити апеляційну скаргу представника, думку обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвґязку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою та ухвалення вироку щодо неї, суд повинен навести в мотивувальній частині ухваленого вироку докази на підтвердження доведеності обставин, визначених ст. 91 КПК України, а також мотиви їх оцінки.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст.122 КК України, моральну шкоду визнав в сумі 15 000 грн, а матеріальну шкоду готовий відшкодувати за рішенням суду.

У зв`язку з цим суд першої інстанції, керуючись ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, а обвинувачений та інші учасники кримінального провадження, проти застосування ч.3 ст.349 КПК України не заперечували.

Колегія суддів, вважає необхідним зазначити наступне.
Згідно з ч.3 ст.349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Якщо, одна з наведених обставин заперечується будь-ким із учасників судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції ці вимоги закону були порушені, оскільки ОСОБА_8 , в судовому засіданні цивільний позов визнав частково, а тому у суду не було підстав для застосування скороченого судового розгляду на підставі ч.3 ст.349 КПК України, оскільки відповідно до вказаної статті, суд має право прийняти рішення про проведення скороченого судового розгляду і визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються.
Таким чином, судом першої інстанції при прийнятті даного судового рішення не дотримано вимог щодо всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Апеляційна інстанція позбавлена можливості ухвалити своє рішення, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду необхідно всебічно, повно і обґєктивно дослідити всі докази у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , дати їм належну оцінку, а також, врахувати всі інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_9 , та обвинуваченогопри новому розгляді кримінального провадження.

Оскільки вирок скасовується з процесуальної підстав то колегія суддів входить в обговорення питання щодо правильності призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 401, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 рокувідносно ОСОБА_8 , якого визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, - скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: