Справа № 645/1068/18
Провадження № 1-кп/645/385/18

УХ В А Л А
про відмову в затвердженні угоди та призначення судового розгляду
22 червня 2018 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону - ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
Ухвалою суду від 07 березня 2018 року було призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти (далі - ХМАПО) №60-к від 19вересня 2008 року ОСОБА_5 призначено на посаду завідувача кафедри онкологічної хірургії з 15 вересня 2008 року за сумісництвом, на 0,50 ставки за контрактом.
Наказом ректора ХМАПО №1-к від 03 січня 2017 року ОСОБА_5 , завідувача кафедри онкологічної хірургії, працюючого за сумісництвом, переведено на основну роботу на 1 ставку з 03 січня 2017 року, за контрактом до 30 червня 2017 року.
Надалі, 19 червня 2017 року між ХМАПО, в особі ректора ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 укладено контракт про те, що працівник ( ОСОБА_5 ) призначається (приймається) на посаду завідувача кафедри онкохірургії на строк з 01 липня 2017 року до 30 червня 2022 року.
Згідно наказу ректора ХМАПО №123-к від 29 червня 2017 року завідувачу кафедри онкологічної хірургії ОСОБА_5 встановлено строк контракту з 01 липня 2017 року до 30 червня 2022 року.
Наказом ректора ХМАПО №277-з від 07 липня 2017 року кафедру онкологічної хірургії з 01.09.2017 перейменовано в кафедру онкологічної хірургії, променевої терапії та паліативної допомоги.
Відповідно до посадової інструкції завідувача кафедри онкологічної хірургії, променевої терапії та паліативної допомоги ХМАПО ОСОБА_5 у своїй діяльності керується чинним законодавством України, наказами і розпорядженням ХМАПО, посадовою інструкцією, дорученнями декана факультету, ректора ХМАПО та несе відповідальність за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, - в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України. Завідувач кафедри для виконання обов`язків та реалізації прав взаємодіє з усіма структурним підрозділами ХМАПО.
Ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти (далі - ХМАПО) наказом №415-з від 10.10.2016, на виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» та «Про засади державної антикорупційної політики в Україні (Антикорупційна стратегія) на 2014-2017 роки, затверджено «Антикорупційну програму Харківської медичної освіти післядипломної освіти» (далі - Антикорупційна програма), яка поширюється на всіх штатних працівників ХМАПО та працівників за сумісництвом, в тому числі на осіб, що проходять підвищення кваліфікації медичних та фармацевтичних кадрів та підготовки наукових і науково-педагогічних кадрів у сфері охорони здоров`я, отже і на ОСОБА_5 , як завідувача кафедри онкологічної хірургії, променевої терапії та паліативної допомоги ХМАПО.
У п. 4 Антикорупційної програми зазначається, що працівники ХМАПО, інші особи, які виконують роботу та перебувають у трудових відносинах, зобов`язані: не вчиняти та не брати участь у вчиненні корупційних правопорушень, пов`язаних з діяльністю ХМАПО, утримуватись від поведінки, яка може бути розцінена як готовність вчинити корупційне правопорушення, пов`язане з діяльністю ХМАПО. Кожен працівник ХМАПО несе особисту відповідальність за несвоєчасне надання інформації щодо ознак корупційних ризиків. Особа, яка скоїла корупційне правопорушення притягається до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової або дисциплінарної відповідальності за ініціативою Ректора Академії, Уповноважених правоохоронних органів чи інших службових осіб у порядку та на підставах, передбачених законодавством України, спеціальними нормативним актами і трудовими договорами.
Відповідно п. 6 Антикорупційної програми посадовими особам і працівникам ХМАПО заборонено використовувати службове становище або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, використовуючи будь-яке державне чи комунальне майно або кошти у приватних інтересах; працівникам ХМАПО забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати гроші, подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної з виконанням свої посадових обов`язків в Академії, якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи.
Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.
Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода - це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.
Відповідно до підпункту «в» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» на ОСОБА_5 поширюються дія цього Закону, як на представника навчального закладу та являється особою, яка для цілей цього Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Так відповідно до ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Незважаючи на обізнаність з вимогами вищевказаного законодавства та обов`язок їх дотримуватися, ОСОБА_5 , будучи завідувачем кафедри онкологічної хірургії, променевої терапії та паліативної допомоги ХМАПО, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного особистого збагачення шляхом одержання неправомірної вигоди вчинив зловживання впливом на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за попередньою змовою групою осіб при наступних обставинах:
Згідно статуту Харківської медичної академії післядипломної освіти затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №367 від 13 квітня 2016 року, рішенням Державної акредитаційної комісії від 30.07.1994 №12, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.07.1994 №229 Харківську медичну академію післядипломної освіти віднесено до вищих навчальних закладів IV рівня акредитації.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти. Керівник є представником закладу вищої освіти у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених цим Законом і статутом закладу вищої освіти.
Згідно наказу Міністра охорони здоров`я України №2-0 від 21.01.2015 ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти призначено ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» та статуту Харківської медичної академії післядипломної освіти, ОСОБА_6 , будучи ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти організовує діяльність Академії, вирішує питання фінансово-господарської діяльності Академії, видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами Академії доручення; відповідає за результати діяльності Академії перед МОЗ України, у підпорядкуванні якого перебуває Академія; є розпорядником майна і коштів; забезпечує виконання фінансового плану (кошторису), укладає договори; призначає на посаду та звільняє з посади працівників; забезпечує охорону праці, дотримання законності та порядку; визначає функціональні обов`язки працівників; здійснює інші передбачені законодавством та статутом повноваження.
Таким чином, ректор Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_6 є особою, яка обіймає посаду в вищому навчальному закладі Міністерства освіти України, пов`язану з виконанням організаційно- розпорядчих обов`язків.
Відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України особами, уповноваженими на виконання функцій держави, є особи, визначені в пунктах 1-3 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Даний Закон втратив свою чинність 01.09.2016 року, але ст. 369-2 КК України змін не зазнала, отже примітка до цієї статті посилається на неіснуючий закон України, що вказує на відсутність з 01.09.2016 року законодавчо визначеного переліку осіб, уповноважених на виконання функцій держави, визначених зазначеним законом, а аналогія в кримінальному праві не допускається.
Разом з тим, в зазначених пунктах ст. 4 статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" визначено вичерпний перелік суб`єктів відповідальності за корупційні правопорушення та в ст. З Закону України «Про запобігання корупції» визначено суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону, серед яких в вказаних статтях Законів є і особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно- розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків. А згідно ч. З розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про запобігання корупції» до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Таким чином, ректор Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_6 , будучи особою, яка обіймає посаду в вищому навчальному закладі Міністерства освіти України, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків являється особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Відповідно до ч. 6 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» керівництво кафедрою здійснює завідувач (начальник) кафедри, з яким керівник закладу вищої освіти укладає контракт.
Так, 25 червня 2012 року Харківська медична академія післядипломної освіти в особі ректора ОСОБА_6 , який діє на підставі Статуту ХМАПО, з одного боку, та громадянка ОСОБА_7 , з іншого боку, уклали контракт відповідно до якого остання призначається на посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО на строк з 01 липня 2012 року до 30 червня 2017 року.
Перед закінченням терміну дії контракту ОСОБА_8 , точний час в ході досудового розслідування не встановлено, в останньої відбулось декілька розмов з ректором ХМАПО ОСОБА_6 та заступником ректора з кадрових питань ХМАПО ОСОБА_9 з приводу укладення нового контракту відповідно до якого ОСОБА_7 продовжувала б обіймати посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО, в ході яких останні повідомляли ОСОБА_7 , що перешкодою в укладенні такого контракту являється кримінальне провадження відносно однієї із працівниць кафедри патологічної анатомії ХМАПО, завідуючою якої являється ОСОБА_7 .
Після чого у зв`язку із закінченням терміну дії контракту ОСОБА_7 , останню відповідно до наказу ректора ХМАПО №127-К від 29 червня 2017 року переведено з 03 липня 2017 року на посаду в.о. завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО до конкурсу.
Разом із тим, ОСОБА_5 , в порушення Посадової інструкції, Положення про кафедру, Антикорупційної програми та Закону України «Про запобігання корупції», не відмовившись від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень, як завідувачу кафедри, в середині липня 2017 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, під час особистої зустрічі вступив із заступником ректора ХМАПО з кадрових питань ОСОБА_9 в злочинну змову з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів від ОСОБА_7 , за вплив на прийняття рішення ректором ХМАПО ОСОБА_6 щодо укладання з ОСОБА_7 контракту, відповідно до якого остання обіймала б посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО.
Після чого, ОСОБА_9 , реалізуючи єдиний з ОСОБА_5 злочинний умисел, діючи з корисливим мотивом, направленим на одержання неправомірної вигоди, висунув ОСОБА_7 пропозицію, в силу займаної ним посади та стосунків із ректором ХМАПО ОСОБА_6 уповноваженого на укладання контрактів із працівниками ХМАПО, здійснити вплив на прийняття останнім рішення про укладення із ОСОБА_7 контракту відповідно до якого остання обіймала б посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО, за умови сплати грошової винагороди, при цьому ОСОБА_9 зазначив ОСОБА_7 , що у тому разі, якщо вона погодиться на вказану пропозицію їй необхідно буде звернутися для вирішення зазначеного питання до завідувача кафедри онкологічної хірургії, променевої терапії та паліативної допомоги ОСОБА_5 .
25.07.2017 ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_9 та ОСОБА_5 спрямованих на одержання неправомірної вигоди, звернулася із заявою до правоохоронних органів. Далі ОСОБА_7 діяла з метою викриття злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_5 під контролем правоохоронних органів.
В подальшому завідувач кафедри онкологічної хірургії, променевої терапії та паліативної допомоги ОСОБА_5 , реалізуючи єдиний з ОСОБА_9 , злочинний умисел, діючи як співвиконавець, 31 липня 2017 року під час особистої зустрічі із ОСОБА_7 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 , вказав останній, що за вирішення питання щодо укладання з ОСОБА_7 нового контракту, відповідно до якого остання обіймала б посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО останній необхідно надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі п`ятнадцять тисяч доларів ОСОБА_10 .
Після чого, ОСОБА_5 , реалізуючи єдиний з ОСОБА_9 , злочинний умисел, діючи як співвиконавець,15.09.2017 близько 13 год. 00 хв. біля автозаправної станції «ОККО», що у м. Харкові по проспекту Льва Ландау, 62В, перебуваючи в автомобілі «Шевроле Нива», д.н.з. НОМЕР_1 , одержав для себе та ОСОБА_9 від ОСОБА_7 , яка діяла під контролем правоохоронних органів, неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі триста вісімдесят тисяч гривень України, що відповідно до офіційного курсу української гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 15 вересня 2017 року становила 14 524,8745 доларів США, за обіцянку здійснити вплив ОСОБА_9 на прийняття рішення ректором ХМАПО ОСОБА_6 щодо укладання з ОСОБА_7 контракту, відповідно до якого остання обіймала б посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО.
Після одержання від ОСОБА_7 вказаної неправомірної вигоди ОСОБА_5 в ході телефонної розмови сповістив ОСОБА_9 про одержання ним неправомірної вигоди від ОСОБА_7 шляхом повідомлення ОСОБА_9 , що приїде до останнього на протязі однієї години.
ОСОБА_5 , обіймаючи посаду завідувача кафедри онкологічної хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із заступником ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти з кадрових питань ОСОБА_9 , розуміючи протиправність своїх діянь направлених на власне незаконне збагачення, 15.09.2017 близько 13 год. 00 хв. одержав для себе та ОСОБА_9 від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі триста вісімдесят тисяч гривень України, що відповідно до офіційного курсу української гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 15 вересня 2017 року становила 14 524,8745 доларів США, за обіцянку здійснити вплив ОСОБА_9 на прийняття рішення ректором ХМАПО ОСОБА_6 щодо укладання з ОСОБА_7 контракту, відповідно до якого остання обіймала б посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО.
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані, за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України одержання неправомірної вигоди службовою особою, а саме одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчиненому за попередньою змовою осіб.
Між сторонами узгоджене покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2КК України визнав повністю, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену міру покарання, при цьому вказав, що йому у повній мірі зрозуміло характер обвинувачення, він повністю розуміє права, надані йому законом та наслідки укладення і затвердження вказаної угоди.
Захисник ОСОБА_4 також просила про затвердження угоди про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 28.02.2018 року та призначити покарання, визначене в угоді.
Шляхом опитування сторін, вивчення документів кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Згідно з ч. 1 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Угоду було укладено 28 лютого 2018 року з підозрюваним ОСОБА_5 і обвинувальний акт складено 30.01.2018 року.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 КПК України.
Вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, передбачені ст. 291 КПК України, і зокрема він повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання відповідного обвинувачення.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст.475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.
Отже, за умови затвердження угоди про визнання винуватості, суд повинен постановити обвинувальний вирок, зміст якого повинен відповідати вимогам, визначених статтею 374 КПК України, зокрема, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Таким чином, у вироку має бути викладене саме те обвинувачення, зміст якого міститься в угоді про визнання вини. При цьому, закон не наділяє суд правом, при затвердженні угоди про визнання винуватості встановлювати інші обставини, або зазначати інші дані, виключати або замінювати їх.
Як вбачається із змісту угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України одержання неправомірної вигоди службовою особою, а саме одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчиненому за попередньою змовою осіб.
Проте, в самій угоді містяться також прізвище іншого співучасника вказаного кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_9 , щодо якого, відповідно до пояснень сторони обвинувачення у судовому засіданні, обвинувальний акт направлено до суду.
Дані про ухвалення відносно вказаної особи вироків та набрання ними законної сили в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи викладене, суд вважає умови угоди такими, що порушують права, свободи та інтереси як інших осіб, так і самого обвинуваченого.
Так, відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Отже, пряме зазначення конкретного прізвища особи, які обвинувачуються у вчиненні злочину, спільно з ОСОБА_5 за відсутності визначеного їх процесуального статусу у кримінальному провадженні, що надійшло з угодою, відсутності даних про наявність щодо цієї особи обвинувальних вироків, є порушенням загальних засад кримінального провадження: принципу верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя та інших, що у сукупності може ставити під сумнів законність будь-якого вироку, що буде постановлений за наслідками розгляду кримінального провадження на підставі складеного обвинувального вироку у такий спосіб.
За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Незважаючи на те, що угода та обвинувальний акт, що надійшов разом з угодою складений лише відносно ОСОБА_5 втім її зміст стосується обвинувачення у цьому же злочину іншої особи.
Вказане є суттєвим порушенням міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Так, відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Аналогічний підхід міститься у висновках, викладених у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що затвердження угоди у такому вигляді, буде порушенням загальних засад кримінального провадження, основоположних прав, гарантованих Конституцією України, положень Європейської конвенції з прав людини, інших міжнародних норм, практиці Європейського суду з прав людини.
Вказані порушення свідчать про те, що умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону, порушують права, свободи та інтереси інших осіб, наслідком чого є застосування положення, передбаченого ч.7 ст.474 КПК України, - відмова у затвердженні угоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 474 КПК України, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого чи цілком він розуміє: що він має право на судовий розгляд під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, зокрема, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
З дослідження змісту поданої суду для затвердження угоди про визнання винуватості слідує, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та чинного законодавства України, зокрема, умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Аналізуючи узгоджене сторонами покарання суд зазначає наступне.
Зазначаючи у угоді про визнання винуватості як пом*якшуючу провину обставину «щире каяття», сторонами не доведено у повній мірі її наявності. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, всупереч зазначеного, доказів щирого каяття у угоді не зазначене.
Суд зазначає, що при призначенні покарання суд має виходити не тільки з тих меж караності діяння, які встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й враховувати положення тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання і можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду й міри
Згідно з положеннями ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
В угоді сторонами належним чином не вмотивовано призначення покарання у вигляді штрафу з урахуванням санкції відповідної статті, враховуючи, що санкція даної статті передбачає покарання від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.
Суд зазначає, корупція є складним і багатоаспектним соціальним явищем, яке підриває авторитет держави, завдає шкоди утвердженню демократичних основ, управління суспільством побудові та функціонуванню державного апарату, суттєво обмежує конституційні права і свободи людини і громадянина, порушує принцип верховенства права, призводить до гальмування та викривлення соціально-економічних реформ, порушує принцип соціальної справедливості, нищить духовні, моральні та суспільні цінності, ускладнює відносини з іншими державами і всією міжнародною спільнотою.
Згідно угоди про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_5 , обіймаючи посаду завідувача кафедри онкологічної хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти, вчинив корупційний злочин, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто прийняття пропозиції, одержання неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Пунктами 1, 2 ч. 7 ст. 474 КПК України встановлено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства, умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону.
Враховуючі вищевикладене, суд зазначає, що призначення такого покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян обвинуваченому, який працюючи на посаді завідувача кафедри онкологічної хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти, вчинив корупційний злочин, за попередньою змовою групою осіб, стронами угоди не вмотивоване, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не відповідає інтересам суспільства, направленого на боротьбу з корупційними злочинами.
Тобто визначене в угоді між прокурором та ОСОБА_5 покарання як умова угоди, не відповідає п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, що обмежує суд в ухваленні законного та обґрунтованого вироку за наслідками угоди.
Крім того, як роз`яснено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» п. 18 - за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень, зокрема - призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження.
Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 Кримінально-процесуального кодексу України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Фрунзенському районному суду м. Харкова .
Обвинуваченому на досудовому розслідуванні запобіжний захід не обирався.
Згідно з ч. 1 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачених, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.
Відповідно до ч.2 ст.314-1 КПК України досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п*яти років позбавлення волі.
Враховуючи, що відповідно до ст.19 Закону України «Про пробацію» права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом, складання досудової доповіді слід доручити Начальнику Немишлянського районного сектору Харківського міського відділу з питань пробації Північно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та начальнику Московського районного сектору Харківського міського відділу з питань пробації Північно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Роз`яснити обвинуваченому, що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді. Участь особи у підготовці досудової доповіді полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді.
За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості та призначити справу до судового розгляду в загальному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 372, 468, 469, 472, 474 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеною між першим заступником військового прокурора Харківського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 від 28 лютого 2018 року - відмовити.
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та доданих до нього документів відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України у відкритому судовому засіданні 02 липня 2018 року на 16.00 годину.
Про місце та час розгляду справи повідомити учасників кримінального провадження.
Проведення судового розгляду кримінального провадження визначити у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1