Дата документу Справа № 337/1855/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1257/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/1855/17
Категорія ст. 389 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001202 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, не одруженого, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 03.01.2017 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст. 15 ч.2, 185 ч.1 КК України до 80 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що він злочину, за яких його засудили не вчиняв, і від виконання покарання, призначеного за попереднім вироком у вигляді 80 годин громадських робіт умисно не ухилявся, а відпрацювати громадські роботи його заважали поважні причини. Вирок вважає неправильним, несправедливим, незаконним. Вина його не виявлена та не доведена. Висновки суду є помилковими і не узгоджуються з дійсністю подій. Покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є неправдивими, суд однобічно, неповно з`ясував обставини по справі, невірно витлумачив його покази, оскільки він не міг відпрацювати громадські роботи з приводу знаходження на його утриманні матері інваліда, яка хворіє на велику низку тяжких та хронічних хвороб, і за нею потрібен постійний догляд. Все це він пояснював в суді першої інстанції, але ці його доводи не були взяті до уваги судом. Просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 389 ч.2 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох місяців арешту.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного судом покарання, приєднано частково покарання, не відбуте за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.01.2017 року у вигляді 5 днів арешту, відповідно до ч.1 ст. 72 КК України, за якою одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт і остаточно призначено до відбуття ОСОБА_6 покарання у вигляді трьох місяців 5 днів арешту.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_6 ОСОБА_6 , 03.01.2017 року був засуджений вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 80 годин. Вказаний вирок набрав законної сили 03.02.2017 року і звернутий до виконання.
31.03.2017 року ОСОБА_6 ознайомлений під підпис з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт та був зобов`язаний сумлінно ставитися до праці, працювати на встановленому об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, без дозволу уповноваженого органу з питань пробації не виїздити за межі України. Також, ОСОБА_6 роз`яснено, що в разі ухилення від відбування покарання він буде притягнений до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України.
31.03.2017 року ОСОБА_6 видано направлення до МКП «Основаніє», згідно якого він повинен був 04.04.2017 року приступити до відпрацювання 80 годин громадських робіт, з яких відпрацював лише 4 години. Після чого, ОСОБА_6 , ігноруючи письмові попередження про порушення порядку та умов відбування покарання, до відбування громадських робіт не приступив. Не маючи поважних причин, ОСОБА_6 , порушуючи порядок відбування призначеного йому покарання, маючи умисел на ухилення від нього, достовірно знаючи та будучи належним чином повідомленим про необхідність його відбуття, з 04.04.2017 року по 28.04.2017 року, без поважних причин, у повній мірі не відбув покарання у вигляді громадських робіт, тобто безпричинно протягом тривалого часу, з 04.04.2017 року по 28.04.2017 року не відпрацював 76 годин у КП «Титан», про причину своєї неявки не попередив та довідок, які б засвідчували поважні причини неприбуття не надав, тим самим ухилився від відбуття призначеного судом покарання у вигляді громадських робіт.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 про те, що вона працює інспектором сектору пробації. Після отримання на виконання вироку суду, ОСОБА_6 викликався до сектору пробації, але з`явився не з першого разу, а коли прийшов у квітні 2017 року, був ознайомлений з правилами відпрацювання, про що розписався. Також у квітні 2017 року ОСОБА_6 отримав направлення у КП «Титан», де засуджені відпрацьовують громадські роботи. У триденний строк на ОСОБА_6 було видано наказ про відпрацювання та графік відпрацювання, але з 80 годин ОСОБА_6 відпрацював лише 4 години. З`ясувати чому ОСОБА_6 не відпрацьовує громадські роботи, встановити не могли, бо він на виклики до сектору пробації не приходив. Ніколи ОСОБА_6 не казав, що має хвору матір, оскільки за таких випадків йому можливо було б встановити інший графік відпрацювання;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 (майстер дільниці КП «Титан») про те, що коли особа з`являється у КП «Титан», там складають графік відпрацювання, повідомляють його про особу, яка прийде відпрацьовувати, там особа проходить відповідний інструктаж, отримує листок, з яким приходить на дільницю. Про таку особу повідомляють його і, коли вже особа приходить на дільницю для відпрацювання, він проводить інструктаж щодо техніки безпеки, про що робить відповідний запис у листку, також проводить відповідний запис про допуск його до роботи, кількість відпрацювань. ОСОБА_6 він ніколи не бачив на дільниці, вперше побачив у суді;
- копією вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.01.2017 року відносно ОСОБА_6 ;
- копією розпорядження про набрання вироком суду законної сили;
- копією направлення на роботу від 31.03.2017 року;
- копією наказу від 04.04.2017 року про відбування громадських робіт;
- копією графіку відбування особи засудженої до громадських робіт ;
- повідомленням КП «Титан» від 07.04.2017 року № 122 про те, що ОСОБА_6 у період з 04.04.2017 року по 07.04.2017 року на роботу не виходив;
- копією довідки про відпрацювання 4 годин громадських робіт, станом на 26.04.2017 року;
- копією облікової картки № 08/2017 про відпрацювання ОСОБА_6 станом на 04.05.2017 року 4 годин громадських робіт;
- копіями рапортів інспектора Хортицького РВ про ухилення ОСОБА_11 від відбування громадських робіт від 06.03.2017 року та 14.03.2017 року;
- копією підписки про ознайомлення ОСОБА_6 про покарання у вигляді 80 годин громадських робіт від 31.03.2017 року.

Колегія суддів вважає, що показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,досліджені в судовому засіданні документи, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що висновки суду про вчинення ним цього злочину не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки він не ухилявся від відбування покарання у вигляді громадських робіт, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Виконання покарання у виді громадських робіт здійснюється на основі участі засуджених у суспільно корисній праці і контролю за їхньою поведінкою відповідно до вимог КВК. Згідно з п. 5.3 Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, особи, засуджені до громадських робіт, зобов`язані: додержуватися встановлених законодавством порядку та умов відбування покарання; сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати установлений судом строк громадських робіт; з`являтися за викликом до КВІ; повідомляти КВІ про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію до КВІ; не порушувати громадський порядок.

Стаття 40 КВК визначає відповідальність засуджених до покарання у виді громадських робіт. Ухилення від відбування громадських робіт, коли їх невиконання відбувається за відсутності для цього поважних причин, є злочином проти правосуддя, передбаченим ч. 2 ст. 389 КК. Ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт згідно з ч. 3 ст. 40 КВК є: систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження; невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Форми (способи) ухилення від покарання можуть бути різними і залежать передусім від того виду покарання, який призначений вироком. При цьому слід ураховувати, що, будучи бездіяльністю за своєю юридичною природою, ухилення від покарання з боку фактичного його виразу може виявлятися в пасивній (наприклад, нез`явлення до місця відбування громадських робіт) поведінці особи, спрямованій на ухилення від покарання. Це діяння є лише способом (формою) такого ухилення, яке полягає в невиконанні засудженим обов`язку відбути (виконати) покарання, призначеного йому вироком суду.

Враховуючи вищевказане, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що показання свідка ОСОБА_9 зокрема про те, що ОСОБА_6 був ознайомлений з правилами відпрацювання, про що розписався, у квітні 2017 року він отримав направлення у КП «Титан», де засуджені відпрацьовують громадські роботи, у триденний строк на ОСОБА_6 було видано наказ про відпрацювання та графік відпрацювання, але з 80 годин ОСОБА_6 відпрацював лише 4 години, з`ясувати причини чому він не відпрацьовує громадські роботи, встановити не могли, бо він на виклики до сектору пробації не приходив, останній ніколи не казав, що має хвору матір, оскільки за таких випадків йому можливо було б встановити інший графік відпрацювання; узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 (майстра дільниці КП «Титан») зокрема про те, що ОСОБА_6 він ніколи не бачив на дільниці, вперше побачив у суді, колегія суддів вважає, ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема: копією направлення на роботу від 31.03.2017 року; копією наказу від 04.04.2017 року про відбування громадських робіт; копією графіку відбування особи засудженої до громадських робіт; повідомленням КП «Титан» від 07.04.2017 року № 122 про те, що ОСОБА_6 у період з 04.04.2017 року по 07.04.2017 року на роботу не виходив; копією довідки про відпрацювання 4 годин громадських робіт, станом на 26.04.2017 року; копією облікової картки № 08/2017 про відпрацювання ОСОБА_6 станом на 04.05.2017 року 4 годин громадських робіт; копіями рапортів інспектора Хортицького РВ про ухилення ОСОБА_11 від відбування громадських робіт від 06.03.2017 року та 14.03.2017 року, є достатніми для прийняття процесуального рішення про те, що обвинувачений ОСОБА_11 ухилявся від відбування покарання у вигляді громадських робіт шляхом нез`явлення до місця відбування громадських робіт.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає також безпідставними наступні доводи апелянта про те, що:

- від виконання покарання у вигляді 80 годин громадських робіт він умисно не ухилявся, а відпрацювати громадські роботи йому заважали поважні причини;

- вина його не виявлена та не доведена;

- висновки суду є помилковими і не узгоджуються з дійсністю подій;

- показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є неправдивими.

Не заслуговують уваги доводи апелянта і про те, що він не міг відпрацювати громадські роботи з приводу знаходження на його утриманні матері інваліда, яка хворіє на велику низку тяжких та хронічних хвороб, і за нею потрібен постійний догляд, оскільки ці обставини детально перевірялися в суді першої інстанції і колегія суддів приходить до висновку про те, що суд правильно встановив, що в період ухилення обвинуваченого від відбування покарання (04.04.2017 року 28.04.2017 року) жодних доказів про це останній не надав.

При цьому, ані працівникам органів пробації, ані робітникам «Титан», обвинувачений ОСОБА_11 не заявляв, що не може відбувати покарання у зв`язку з тим, що його мати хворіє. Це зокрема підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що ніколи ОСОБА_6 не казав, що має хвору матір, оскільки за таких випадків йому можливо було б встановити інший графік відпрацювання
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає голослівним довід апелянта про те, що про поважність причин не виконання покарання він повідомляв органи пробації, слідчих, прокурорів.
Що стосується доводів апелянта, що він ніяких пояснень про те, що знаходився на заробітках у Дніпропетровській області, не давав, то колегія суддів вважає, що інших доказів достатньо для прийняття процесуального рішення про те, що обвинувачений ОСОБА_11 ухилявся від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про дослідження під час апеляційного розгляду повторно доказів, є також необґрунтованими, оскільки підстав для повторного дослідження обставин чи доказів, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, не має.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні цього кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 389 КК України.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції зокрема було враховано, що останній раніше був засуджений, але не відпрацював призначене судом покарання у виді 80 годин громадських робіт, у скоєному не розкаявся.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки, по-перше, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд врахував при призначені покарання обставини, які є ознаками складу злочину, висунутого йому обвинувачення, по-друге, не визнання своєї вини, є способом захисту останнього від пред`явленого обвинувачення, що передбачено ч. 1 ст. 20 КПК України.
Враховуючи вищевказане, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, проживає з матір`ю, яка тяжко хворіє, колегія суддів вважає можливим пом`якшити останньому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та за сукупністю вироків.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2018 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України до призначеного судом покарання, приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) місяця 5 днів арешту.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: