УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 758/3659/18

провадження № 51-8656ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , такий, що немає судимостей,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Суть питання
За вироком Подільського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 ККу виді позбавлення волі на строк 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 07 січня 2018 року о 23:40, перебуваючи у провулку Квітневому, 6 у місті Києві, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вдарив в обличчя ОСОБА_5 та, поваливши її на землю, відкрито викрав належне останній майно та грошові кошти на загальну суму 2 963 грн.
Крім того, 17 січня 2018 року о 00:20 ОСОБА_4 повторно, перебуваючи на проспекті Правди, 68 у м. Києві, підійшов ззаду до ОСОБА_6 та почав виривати сумку з її рук. Після чого, поваливши потерпілу на землю та, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме, демонструючи їй ліхтар-шокер відкрито викрав майно та грошові кошти останньої на загальну суму 4 016, 67 грн.
Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 01 серпня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує на те, що суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін, усупереч вимогам ст. 419 КПК не надав належної правової оцінки апеляційним вимогам прокурора, обставинам вчинення злочину, даним про особу засудженого, характеру та ступеню суспільної небезпечності, наслідкам вчиненого злочину, а лише погодився з висновками місцевого суду щодо правильності застосування до засудженого ст. 69 КК. Так у рішенні апеляційного суду не вмотивовано та не наведено підстав, як саме щире каяття та добровільне відшкодування шкоди у своїй сукупності істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину та ступінь суспільної небезпеки його особи для застосування щодо нього ст. 69 КК. На думку прокурора, ОСОБА_4 не поніс справедливого покарання, яке б відповідало його особі і тяжкості вчиненого ним злочину.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин встановлених і перевірених місцевим судом, правильність кваліфікації його дій зач. 2 ст. 186 КК, колегія суддів Верховного Суду не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині прокурором не оскаржується.

Згідно приписів ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст. 69 КК згідно з указаними нормами закону врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, а саме: що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданих злочином збитків та відсутність обставин, що його обтяжує.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15 рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про можливість призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що прокурор, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним прокурором у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання та доводи, викладені прокурором у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про призначення засудженому ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбаченого санкцією статті за якою його засуджено. Призначене засудженому покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає.
З огляду на вказане, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3