АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/493/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/151/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

Захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

законного представника ОСОБА_9 - ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000283 від 04.11.2016 року, №0000254 від 14.09.2016 року, № 0000092 від 14.04.2016 року, що об`єднані в одне провадження, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з освітою середньою спеціальною, раніше судимого 07.08.2015 року Підволочиським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 104, 75 КК України від покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Підволочиського районного суду від 07 серпня 2015 року та остаточно визначено ОСОБА_12 покарання у виді 3 (три) роки 3 (місяці) місяці позбавлення волі.

Обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_9 , заборонивши йому залишати житло за адресою с. Шевченкове Підволочиського району Тернопільської області, без дозволу суду у певний період доби, а саме з 22:00 год. до 07:00 год. наступної доби, до набрання вироком законної сили.

Відповідно до вироку суду, в кінці березня 2016 року, в ОСОБА_9 , якому попередньо було відомо, що на території господарства ОСОБА_13 , що в АДРЕСА_2 , в якому на даний час ніхто не проживає, знаходяться різні електричні інструменти, виник злочинний намір, спрямований на умисне, таємне викрадення даних інструментів.

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на умисне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , того ж дня, близько 21.00 год., підійшов до території господарства ОСОБА_13 , що в АДРЕСА_2 , після чого, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перелізши через огорожу, проник на територію господарства. Далі, ОСОБА_9 , достовірно знаючи, де знаходяться ключі від вхідних дверей господарського приміщення, оскільки раніше проживав на території даного господарства, використовуючи які, відкрив вхідні двері до господарського приміщення та проник в середину, звідки умисно, повторно, таємно викрав бензопилу марки "Stihl", вартістю 1950 гривень та тример марки "Stihl" вартістю 630 гривень, з якими з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 2580 гривень.

В кінці березня 2016 року ОСОБА_9 за попередньою змовою спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , у вечірній час, з метою крадіжки майна з проникненням, підійшли до території господарства ОСОБА_13 , що в АДРЕСА_2 . Переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає та їхні злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_14 перелізши через огорожу, проникли на територію господарства, а ОСОБА_10 залишився чекати їх біля сітки із зовнішньої сторони домоволодіння. Далі, ОСОБА_9 , достовірно знаючи, де знаходяться ключі від вхідних дверей господарського приміщення, оскільки раніше проживав на території даного господарства, використовуючи які, відкрив вхідні двері до господарського приміщення, після чого спільно із ОСОБА_14 проникли в середину приміщення, в той час як ОСОБА_10 залишився очікувати їх на вулиці, біля огородженої сітки із зовнішньої сторони, спостерігаючи щоб в подальшому їхні дії не були помічені сторонніми особами. ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , перебуваючи в господарському приміщенні, винесли на вулицю перфоратор марки "EINHEL" вартістю 1351 гривень та електроточильний станок марки "EUROCRAFT", вартістю 560 гривень, після чого, із вказаними речами ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_14 та ОСОБА_10 з місця скоєння злочину зникли, умисно таємно викравши майно ОСОБА_13 на загальну суму 1911 гривень, спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, того ж вечора, після вчинення крадіжки електричних інструментів спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , у вечірній час, підійшов до території господарства ОСОБА_13 , що в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перелізши через огорожу, з метою крадіжки, проник на територію господарства. Далі ОСОБА_9 , достовірно знаючи, де знаходяться ключі від вхідних дверей господарського приміщення, оскільки раніше проживав на території даного господарства, використовуючи які, відкрив вхідні двері до господарського приміщення та проник в середину, звідки умисно, повторно, таємно викрав велосипед марки "Mifa" вартістю 1980 гривень, з яким з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 1980 гривень.

На початку квітня 2016 року, ОСОБА_9 за попередньою змовою спільно із ОСОБА_14 , у вечірній час, з метою крадіжки, підійшли до території господарства ОСОБА_13 , що в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає та їхні злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перелізши через огорожу, проникли на територію господарства. Далі ОСОБА_9 , маючи із собою заздалегідь приготовленні ключі від вхідних дверей будинку, оскільки раніше проживав на території даного господарства, використовуючи які, відкрив вхідні двері до приміщення житлового будинку, після чого спільно із ОСОБА_14 проникли в середину приміщення, звідки умисно, повторно, таємно викрали зварювальний апарат марки "NUTOOL" вартістю 3472 гривень, акумуляторний шуруповерт марки "Makita", вартістю 1936 гривень, електрорубанок марки "DWT" вартістю 690 гривень та пилу дискову марки "DWT" вартістю 633,75 гривень, з якими з місця скоєння злочину зникли, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 , матеріальної шкоди на загальну суму 6731,75 гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , вважає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

В обґрунтування своїх доводів, зазначає, що суд належним чином не врахував роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, а також те, що ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованих йому діянь страждав розладами психологічного розвитку і легко піддавався впливу.

Також вказує на неправильну оцінку судом заяви потерпілого ОСОБА_13 , який, як потерпілий відмовився від підтримання обвинувачення та просив закрити провадження у справі, у відповідності до положень п.7 ст.284 та п.3 ч.1 ст.477 КПК України.

Крім того, вказує на неправильну кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_9 злочину за кваліфікуючою ознакою проникнення в інше приміщення , посилаючись на те, що обвинувачений як член родини потерпілого мав дозвіл відвідувати будинок останнього у будь-який час і з цією метою отримав ключі від домогосподарства потерпілого ОСОБА_15 .

Просить скасувати вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2018 року відносно ОСОБА_9 , а кримінальне провадження закрити на підставі п.7 ст.284, ч.3 ст.477 КПК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_9 його захисника адвокат ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_11 , які підтримали подану апеляційну скаргу і просять її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які погоджуються з рішенням місцевого суду, ухваленого відносно ОСОБА_10 , а щодо апеляційної скарги покладаються на думку суду; міркування прокурора, який вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом і в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до з ч.2 ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Виходячи із змісту вироку Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2018 року відносно ОСОБА_9 та аналізу матеріалів кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд, обираючи покарання, дотримався положень Загальної частини Кримінального кодексу України, вимог ст.65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, даних про особу винного, а також всі обставини справи.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_9 , будучи раніше судимим за вчинення умисного злочину проти власності, під час іспитового строку, за незначний проміжок часу вчинив чотири епізоди крадіжок чужого майна.

З урахуванням наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано мотивував своє рішення щодо необхідності призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, місцевий суд також врахував всі наявні пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі і ті, про які адвокат обвинуваченого ОСОБА_9 вказує у своїй апеляційній скарзі часткове визнання вини, вчинення злочину неповнолітнім, умови життя та виховання обвинуваченого, ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого ОСОБА_13 , який просив суворо його не карати.

Доводи адвоката ОСОБА_7 про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 надмірно тяжкого покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом обрано мінімальний розмір покарання, передбаченого санкцією статті обвинувачення, за якою його визнано винним.

Твердження апелянта стосовно того, що ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованих йому діянь страждав розладами психологічного розвитку і легко піддавався впливу, як підстава призначення йому більш м`якого покарання є безпідставними та необґрунтованими.

Так, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 221 від 12 травня 2016 року ОСОБА_9 хоч і страждав в період інкримінованих йому діянь на розлад психологічного розвитку, проте міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Що стосується ролі ОСОБА_9 у вчиненні всіх епізодів крадіжки, вчиненої спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , то суд першої інстанції, призначаючи покарання, ретельно дослідив ці обставини та належним чином мотивував свій висновок про відсутність психологічного тиску та ОСОБА_9 зі сторони співучасників злочину та його активну і усвідомлену роль у вчиненому.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, узгоджується із санкцією статті обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Це рішення належним чином умотивоване і сумнівів у колегії суддів у його правильності не викликає.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою проникнення в інше приміщення, що також оспорюється в апеляційній скарзі.

Зокрема, як встановив суд першої інстанції, що повністю узгоджується з матеріалами провадження та дослідженими судом доказами, у всіх інкримінованих обвинуваченому епізодах, ОСОБА_9 проникав в домоволодіння потерпілого ОСОБА_13 з метою вчинення крадіжки. У всіх випадках це проникнення було незаконне, незважаючи на спосіб проникнення, який застосовував обвинувачений, оскільки в кожному випадку умисел на крадіжку майна потерпілого ОСОБА_13 виникав у ОСОБА_9 до проникнення у вказане домоволодіння. Тому, такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані як крадіжка, поєднана із проникненням в інше приміщення.

Доводи сторони захисту щодо закриття кримінального провадження на підставі п.7 ст.284 та п.3 ч.1 ст.477 КПК України були предметом дослідження суду першої інстанції і знайшли своє відображення в ухвалі Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2018 року, якою суд відмовив у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_13 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Відмовляючи в задоволенні даного клопотання, суд першої інстанції, на підставі ретельно досліджених доказів, належним чином мотивував свій висновок на предмет того, що ОСОБА_9 не є близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого ОСОБА_13 , перелік яких визначено п.1 ч.3 ст.3 КПК України, а також, що вони не є особами, які спільно проживали чи були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки в контексті положень даної правової норми.

Зокрема, місцевий суд врахував, що ОСОБА_13 та його дружина по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_9 не входять в перелік осіб, які Законом визначені як близькі родичі та члени їх сімей, а показаннями свідка ОСОБА_16 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_14 підтверджено факт проживання ОСОБА_9 в період інкримінованих йому дій у гуртожитку ліцею, в якому він навчався, що виключає можливість спільного проживання з сім`єю ОСОБА_13 та ведення з ним спільного побуту.

Тому, підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо обставин, які оспорює сторона захисту, в колегії суддів немає.

Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційній скарзі, так і безпосередньо під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

Вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування, про що ставить питання апелянт, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2018 року, відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2