Постанова

Іменем України
04 жовтня 2018 року

м. Київ
Справа № 398/931/14-к

Провадження № 51 3881 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянув в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000047 від 26 листопада 2012 року щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попельнастне, Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 286 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 17 195 грн. 96 коп. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 2 602 грн. 40 коп.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, 08 червня 2012 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ГАЗ-ЗПО з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Леніна в м. Олександрія Кіровоградської області зі сторони вул. Першотравневої в напрямку вул. Діброви, заздалегідь знаючи про наявність за напрямком свого руху регульованого світлофором перехрестя, не вжив заходів для безпечного його проїзду, а навпаки проявив власну необережність та недбалість до елементарних вимог забезпечення безпеки дорожнього руху та наближаючись до перехрестя проспекту Леніна та вул. Діброви, перебуваючи в лівій смузі на дорозі з двостороннім рухом, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1360, під час здійснення повороту ліворуч на зелене світло світлофора, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка виразилась у появі в зоні перехрестя мотоциклу Yаmaha Моtог Соlt, який не зареєстрований в органах ДАІ та не має реєстраційного номеру, під керуванням водія ОСОБА_9 , який перевозив пасажира ОСОБА_10 , та рухався в зустрічному напрямку в лівій смузі руху щодо свого напрямку і в порушення вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України, не надав йому перевагу в русі, в результаті чого допустив з ним зіткнення.
У результаті зазначеної дорожньо-транспортної події водій мотоциклу ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, які викликали тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу.
Пасажир мотоцикла ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх спричинення, що призвели до його смерті.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни, а апеляційні скарги захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора та потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає необґрунтованими висновки судів обох інстанцій щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, внаслідок чого йому призначено покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості. Вважає, що судами належним чином не враховано наслідків вчиненого ОСОБА_7 злочину у вигляді смерті ОСОБА_10 , відношення засудженого до вчиненого, який свою вину не визнав, перед ним за смерть сина не вибачився та збитків, завданих злочином, не відшкодував. Крім того, вважає помилковими висновки судів про можливість виправлення засудженого ОСОБА_7 без призначення йому додаткового покарання в у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке передбачене санкцією ст. 286 ч. 2 КК України.
В запереченнях на касаційну скаргу потерпілого захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вказує на безпідставність її доводів та просить залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Потерпілий в судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Засуджений та його захисник в судовому засіданні заперечували проти касаційної скарги і просили залишити її без задоволення.
Прокурор в судовому засіданні вважав касаційну скаргу частково обґрунтованою в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення особі засудженого внаслідок м`якості через не призначення додаткового покарання і застосування ст. 75 КК України, просив ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідача, вислухавши доводи учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ст. 286 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку, суд, призначаючи покарання засудженому та звільняючи його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, послався на обставини справи, дані про особу винного, який раніше не судимий, характеризується добре, одружений, стан його здоров`я та вік. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що при вирішенні зазначеного питання він має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи. Зокрема, суд, застосовуючи ст. 75 КК України, в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, його наслідки у вигляді смерті однієї особи та отримання іншою особою середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Не обґрунтував суд першої інстанції яким чином вік ОСОБА_7 (48 повних років на день постановлення вироку) вплинув на рішення щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Крім того, судом, хоч і зазначено про врахування відношення ОСОБА_7 до скоєного, проте не мотивовано яким чином невизнання ним своєї вини вплинуло на прийняття відповідного рішення щодо можливості застосування до нього положень ст. 75 КК України. Крім того, судом не дано належної оцінки особі засудженого ОСОБА_7 який, хоч і вважається таким, що раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, оскільки з дня вчинення ним адміністративних правопорушень пройшов понад рік, проте раніше неодноразово допускав перевищення встановлених обмежень швидкості руху, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також судом не дано належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_6 , який наполягав на призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.
Зазначені обставини судом при призначенні покарання належним не враховані і їм відповідна оцінка не дана.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості.
Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на допущене судом першої інстанції порушення при призначенні засудженому покарання та залишив поза увагою доводи прокурора та потерпілого щодо безпідставного застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України та без застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, їх ретельно не перевірив та не спростував, відповіді на них не дав, а прийняте рішення належним чином не мотивував. При цьому апеляційний суд не обґрунтував свій висновок щодо наявності обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , так і не мотивував свій висновок щодо висловленого ОСОБА_7 щирого жалю, а також щодо його вибачення перед потерпілим.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга потерпілого в цій частині є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, перевірити інші доводи касаційної скарги потерпілого та доводи апеляційної скарги потерпілого, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України та без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами слід вважати м`яким.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3