Справа № 159/211/18
Провадження № 1-кп/159/123/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003555 від 05 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Звиняче Горохівського району Волинської області, громадянина України, не одруженого, тимчасово безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що має судимості:
-06.10.2011 року Іваничівським районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;
-10.03.2016 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 7004 грн., судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.289 КК України,
в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_4 , повторно, в кінці липня 2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння транспортним засобом, знаходячись на території готелю «Реноме» , що в місті Ковелі по вул. Брестській 157, отримавши попередньо від ОСОБА_7 ключі від автомобіля марки, « ЗАЗ Славута» д.н.з. НОМЕР_1 який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 незаконно заволодівши ним під`їхав до магазину « Наш Край», що знаходиться по вул.. Грушевського 10 в м. Ковелі, де залишив його на автопарковці терміном на 5 днів. Після цього ОСОБА_4 за допомогою іншого транспортного засобу відігнав вказаний автомобіль на метало- скупку в м. Ковелі, де продав його ОСОБА_8 за 8 тис. гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 34 тис. 470 грн.

Таким чином ОСОБА_4 , своїми умисними діями, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та по суті пред`явленого обвинувачення показав, що дійсно влітку 2016 року він, а також його знайомі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 автомобілем « ЗАЗ Славута», якого взяли на проханя ОСОБА_11 за відповідну плату, перевозили цигарки в Польшу, тобто використовували вказаний автомобіль. Маючи ключі від автомобіля разом з ОСОБА_12 прибули в м. Ковель. Перебуваючи в місті він виявив крадіжку його грошей останнім, а тому вирішив автомобіль продати з метою погашення частково боргу, вважаючи, що відповідальність за автомобіль перед Ністряном буде нести саме ОСОБА_12 .

Підтвердив факт продажу автомобіля ОСОБА_13 за 8 тис. гривень, а також інші обставини які викладені в обвинуваченні.

В скоєному щиро розкаявся та при призначенні покарання просив врахувати, що він приймав участь в АТО, має державні нагороди, поранення та контузію.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у скоєнні вказаного злочину доведена наступними об`єктивними доказами:

-заявою потерпілого ОСОБА_6 від 05 серпня 2016 року, у відповідності до якої останній звернувся в правоохоронні органи про незаконне заволодіння його автомобілем д.н.з. НОМЕР_1 ;

-із витягу з ЄРДР від 05.08.2016 року слідує, що ОСОБА_4 незаконно заволодів транспортним засобом;

-у відповідності із протоколом огляду місця події 29.11.2016 року поблизу двору будинку, що знаходиться в м. Ковелі по вул. 1 травня виявлено автомобіль марки «ЗАЗ Славута» р.н.з. НОМЕР_1 в технічному несправному стані;

-за висновком товарознавчої експертизи, середня ринкова вартість автомобіля « ЗАЗ Славута», р.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення станом на 30.07.2016 року без врахування пошкоджень та пробігу складає 34 тис. 470 грн.;

- потерпілий ОСОБА_6 отримав від працівників поліції вказаний транспортний засіб, про що свідчить його розписка від 10.08.2017 року.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтвердив, що на праві приватної власності має вказаний автомобіль. Влітку 2016 року передав його в тимчасове користування своєму зятеві ОСОБА_14 , який як йому відому в свою чергу передав його на деякий час своїм знайомим для поїздки за межі України. Так як автомобіль, після його розшуку власними силами не був повернутий він звернувся в правоохоронні органи з відповідною заявою. Приблизно через рік автомобіль йому було повернуто, працівниками поліції в технічно -несправному стані.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повністю підтвердив показання потерпілого і додатково показав, що дійсно влітку 2016 року потерпілий ОСОБА_6 передав йому в тимчасове користування власний автомобіль марки « ЗАЗ Славута» р.н.з. НОМЕР_1 в технічному справному стані. Через деякий час, до його зателефонував його знайомий ОСОБА_9 з яким він відбував покарання в місцях позбавлення волі з проханням поїхати автомобілем у Львівську область. Враховуючи зайнятість на цю пропозицію він відмовився, після чого ОСОБА_9 попросив надати в користування автомобіль до наступного ранку водію який звернеться до його з таким проханням. На цю пропозицію він погодився та в подальшому передав автомобіль незнайомій раніше особі по імені « ОСОБА_15 ». Так як автомобіль йому не повернули то він почав його розшукувати при цьому розмовляв з ОСОБА_12 , а також із ОСОБА_16 та ОСОБА_17 яких раніше не знав і які себе так називали в телефонних розмовах. Саме ці особи обіцяли повернути автомобіль, однак зрозумівши що вони його обманюють почав його самостійно розшукувати, а пізніше його тесть ОСОБА_6 , звернувся в правоохоронні органи.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що влітку 2016 року до його звернувся обвинувачений якого він раніше не знав та інша йому не відома особа які запропонували йому придбати у них автомобіль « ЗАЗ Славута» та він в свою чергу погодився і в цей же день він був доставлений до нього. Оглянувши автомобіль який мав пошкодження в салоні і в ньому була відсутня акумуляторна батарея погодився його придбати. Через деякий час до його звернулися працівники поліції та повідомили його що цей автомобіль було викрадено. Тоді ж в нього автомобіль було вилучено.

Таким чином, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку про доведеність факту скоєння обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортного засобу вчиненого повторно та вважає вірною кваліфікації дій обвинуваченого на досудовому слідстві за вказаним законом.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винуватого та всі обставини справи у їх сукупності.

Обтяжуючих покарання обставин суд не знаходить, а до пом`якшуючих суд відносить:

-визнання своєї вини та щире каяття у скоєному;

-те що обвинувачений брав безпосередню участь у Антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, нагороджений орденом « За мужність», третього ступеня ( указ Президента України від 03.11.2015 року) № 622/2015 року.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивовуючи своє рішення може призначити покарання нижче від найнижчої межі, або перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті за цей злочин.

Виходячи з вимог ст. 65 КК України про те, що особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд приходить до глибокого переконання про можливість та достатність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, так як таке покарання буде відповідати особі винного, фактично скоєному, заподіяним наслідкам та обставинам при яких вони були заподіянні і відповідно буде справедливим.

Поряд з цим суд враховує також виключно позитивні характеристики за місце проживання обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, ставлення до скоєного та інші обставини по справі.

Суд враховує також позицію потерпілого щодо призначення покарання, суму заподіяння матеріальної шкоди останньому, вилучення та повернення транспортного засобу, ставлення самого обвинуваченого до скоєного і вважає що саме таке покарання буде відповідати загальним засадам призначення покарання ( ст. 65 КК України) , так як буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

З цих підстав суд не застосовує і додаткове покарання у виді конфіскації майна.

За вироком Маневицького районного суду Волинської області від 10.03.2016 року ОСОБА_4 за Угодою про визнання винуватості укладеною між прокурором місцевої прокуратури та обвинуваченим останнього визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України та призначене узгоджене покарання у виді штрафу в сумі чотириста дванадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 7004 грн.
Відповідно до довідки Маневицького районного суду Волинської області від 09.01.2018 року та показань самого обвинуваченого вирок суду не виконано, а тому остаточне покарання слід призначити з врахуванням вказаного вироку.

Підстав для зміни запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені,арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого, а питання про речові докази вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, призначившиіз застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі без конфіскації майна..

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з врахуванням вироку Маневицького районного суду Волинської області від 10.03.2016 року, за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки без конфіскації майна та штраф в розмірі чотириста дванадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 7004 грн., який підлягає зверненню до самостійного виконання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, тобто, з 06 січня 2018 року.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у справі у зв`язку з проведенням автотоварознавчої експертизи у розмірі 440 ( чотириста сорок ) гривень 40 (сорок ) копійок.

Речовий доказ у справі автомобіль марки « ЗАЗ Славута « р.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити у володінні останнього.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою протягом того ж строку з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинувачему, захисникові, потерпілому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1