Дата документу Справа № 332/731/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/28/18
Єдиний унікальний № 332/731/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.189 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002812, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30.03.2009 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- 22.02.2010 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 296 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 25.07.2014 р. на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України;

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання. Обвинувачений звільнений з-під варти в залі суду.
Вирішена доля речових доказів.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , стосовно якого вирок набрав законної сили.

Згідно вироку, в грудні 2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , невстановленим досудовим слідством способом отримали інформацію про те, що за місцем проживання ОСОБА_10 , який є знайомим співмешканки ОСОБА_8 ОСОБА_11 , може перебувати велика сума грошей, так як останній працює моряком та часто перебуває за кордоном.

З метою придушення волі потерпілого до опору при вимаганні, ОСОБА_9 вирішив використати пристрій для відстрілу патронів гумовими кулями «Safari-820G», калібру 9 мм., зареєстрований на його ім`я.

Підготувавшись до скоєння злочину і розподіливши ролі, 24 грудня 2014 року приблизно о 19 годині 00 хвилині учасники групи прибули до будинку АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_10 , де стали його очікувати.

Через деякий час, ОСОБА_10 вийшов на вулицю проводити свою співмешканку ОСОБА_12 , після чого повернувся до під`їзду та піднявся на свій поверх, де підійшов до дверей своєї квартири АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою. В цей момент ОСОБА_9 , діючи узгоджено з ОСОБА_8 , підійшли ззаду до ОСОБА_10 та за допомогою демонстрації вищевказаного пристрою для відстрілу патронів гумовими кулями, наказав потерпілому зайти до приміщення квартири. Потерпілий ОСОБА_10 , сприймаючи ситуацію, що склалася і дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , як реальну загрозу своєму життю і здоров`ю, виконав вказані вимоги та увійшов разом з ними до своєї квартири під АДРЕСА_5 .

Проникнув таким чином до житла потерпілого, ОСОБА_9 , для досягнення бажаного результату, діючи узгоджено з ОСОБА_8 , продовжуючи погрожувати застосуванням насильства ОСОБА_10 , його близьким родичам (батькам), демонструючи при цьому обізнаність щодо їх анкетних даних, під вигаданим приводом того, що співмешканка ОСОБА_10 заборгувала начебто його знайомим гроші в сумі 3 000 доларів США, висунув ОСОБА_10 вимогу передачі їм чужого майна, а саме грошових коштів, під виглядом повернення боргу на вищевказану суму.

Побоюючись за своє життя і здоров`я, ОСОБА_10 повідомив, що гроші знаходяться за місцем мешкання його батьків за адресою: АДРЕСА_6 , та запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_8 поїхати разом з ним на вищевказану адресу, де він віддасть їм гроші, на що останні погодились.

В цей же день, приблизно о 20 годині 15 хвилин ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прибули за адресою: АДРЕСА_6 , де ОСОБА_10 під примусом обвинувачених, взяв належні йому гроші в сумі 2 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.12.2014 р. складало 31 540 грн., та передав їх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , після чого останні покинули місце скоєння злочину.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинувачених.
При цьому зазначає, що застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст.75 КК України, суд не врахував, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти життя і здоров`я особи та проти громадського порядку і моральності, у тому числі і одного тяжкого. У 2009 році вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте не виконавши умови такого звільнення знову вчинив новий умисний злочин, за який відбував покарання у місцях позбавлення волі, але будучи звільненим у 2014 році на підставі акту амністії з місць позбавлення волі, через короткий проміжок часу вчинив вказане кримінальне правопорушення. Крім того, безпідставно не визнав в якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_8 рецидив злочинів, хоча останній має дві судимості, які не зняті та не погашені за вчинення умисних тяжкого та середньої тяжкості злочинів.
На підставі цього, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 189 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. Визнати рецидив злочинів у якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_8 та виключити активне сприяння у встановленні істини у провадженні, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 .

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема в останньому слові, які просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду в цілому відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України колегія суддів не досліджує і не перевіряє вирок в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.

Доводи прокурора на предмет невідповідності призначеного покарання обставинам та тяжкості кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого внаслідок його м`якості є неправильним, адже ним не оскаржується вид і розмір покарання, а фактично оскаржується рішення суду про застосування положень ст.75 КК України і звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням. Відтак правильним є посилання прокурора на положення п.2 ч.1 ст.413 КПК України - неправильне застосування судом положень закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону який не підлягав застосуванню.
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора на перемет того, що суд не зарахував до обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочину, і без належного мотивування зрахував до обставин, що його пом`якшує активне сприяння розкриттю злочину. Однак, на переконання судової колегії, навіть з урахування вказаних обставин, остаточне рішення суду щодо можливості застосування положень ст.75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з встановленим терміном випробування та покладенням на ОСОБА_8 обов`язків визначених законом про кримінальну відповідальність, враховуючи сукупність обставин необхідних для прийняття такого рішення (тяжкість злочину, обставини скоєного злочину і роль обвинуваченого у його участі, відомості про особу обвинуваченого (за місцем проживання характеризувався позитивно), його каяття, позицію потерпілого, відшкодування шкоди), не суперечить вимогам матеріального закону і його можна визнати достатньо обґрунтованим.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, правильність висновків суду першої інстанції в цій частині, не спростовують.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4