АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3451/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 16 серпня 2018 року включно, із визначенням застави у розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн., в національній грошовій одиниці, щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, дагестанця, громадянина України, освіта вища арбітражного керуючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування підозрюваному ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про те, що матеріали кримінального провадження додані до клопотання не містять доказів наявності у поведінці підозрюваного ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Стверджує, що стороною обвинувачення не доведено наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень. Додає, що стороною обвинувачення не обгрунтовано неможливість застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

Також адвокат зазначає про незрозумілість суті пред`явленої підозрюваному підозри та його роль як пособника. Стверджує, що слідчим суддею при прийнятті рішення допущено порушення вимог ч. 5 ст. 182 КПК України в частині визначення підозрюваному розміру застави, оскільки вона є непомірною для підозрюваного.
Далі в апеляційній скарзі сторона захисту вказує на те, що до підозрюваного ОСОБА_10 можливе застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з урахування даних, що характеризують його особу, зокрема, вік, сімейний стан, наявність постійного місця проживання, наявність значного трудового стажу за спеціальністю «арбітражний керуючий», наявність міцних соціальних зв`язків, позитивні характеристики, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, відсутність судимостей.
Крім того, на адресу апеляційного суду надійшли доповнення підозрюваного ОСОБА_10 до апеляційної скарги захисника, в яких він зазначає про обставини, які спростовують наявність його неналежної процесуальної поведінки, а саме наявність місця реєстрації та постійного місця проживання, відсутність підстав для переховування від слідства. Додає, що про порушення кримінального провадження йому стало відомо у 2017 році та думок про зникнення не виникало.
Підозрюваний зазначає, що він раніше не судимий, проживає з родиною на неповнолітньою дитиною, працює. Додає, що пред`явлена підозра є сумнівною, оскільки матеріали провадження не містять доказів факту вчинення ним інкримінованих кримінальних діянь.
Також підозрюваний вказує на те, що залучити як арбітражного керуючого має право виключно суд на підставі визначеного автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражними керуючими, що і мало місце. Фактично функції арбітражного керуючого ПАТ «ФМЗ» він почав виконувати лише після травня 2016 року, що підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2016 року, яка, в свою чергу, не була предметом дослідження у суді першої інстанції.
У підсумку підозрюваний вказує, що угода по відчуженню майна укладалася в момент припинення провадження у справі про банкрутство та звертає увагу суду на хибність висновків органу досудового розслідування про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0004021, відомості про яке 25.04.2014 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ст. 219, ч. 1 ст. 364-1 КК України.
14.06.2018 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.
Старший слідчий СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року дане клопотання задоволено та застосовано щодо ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 16 серпня 2018 року включно, із визначенням застави урозмірі 2 000 000 (два мільйони) грн., в національній грошовій одиниці.
Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_10 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Твердження апелянта про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколах допиту потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , протоколі допиту свідка ОСОБА_15 , висновку судової портретної експертизи №9/645 від 12.10.2017, висновку №8-4/1649 від 12.10.2017, висновку №19/17-3/1/44-СЕ/18 від 17.04.2018, висновку №19/13-3/387-СЕ/17 від 28.12.2017, протоколі допиту свідка ОСОБА_16 , протоколі огляду ком пакт диску вилученого в ПрАТ «ВФ Україна».

Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.
Крім того, факт заперечення наявності обґрунтованої підозри не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України та є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ст.ст. 22, 26 КПК України).

Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.
Твердження адвоката про незрозумілість суті підозри, ролі підозрюваного як пособника, відсутність доказів факту вчинення підозрюваним інкримінованих злочинів, колегія суддів визнає передчасними, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження, як і доводи підозрюваного з приводу того, що залучити як арбітражного керуючого має право виключно суд на підставі визначеного автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражними керуючими, те, що фактично функції арбітражного керуючого ПАТ «ФМЗ» він почав виконувати лише після травня 2016 року, те, що угода по відчуженню майна укладалася в момент припинення провадження у справі про банкрутство.

Твердження сторони захисту про те, що постанова Вищого господарського суду України від 31.05.2016 року не була предметом дослідження у суді першої інстанції, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, не заслуговують на увагу, оскільки дана постанова не є предметом розгляду при вирішенні питання застосування щодо підозрюваного ОСОБА_10 заходів забезпечення кримінального провадження.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині слід визнати непереконливими.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_10 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Що стосується тверджень захисника та підозрюваного про те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, проживає з родиною на неповнолітньою дитиною, працює, має місце реєстрації та постійне місце проживання, має значний трудовий стаж за спеціальністю «арбітражний керуючий», міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, то дані обставини не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів.

Не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення і посилання захисника на те, що ОСОБА_10 стало відомо про порушення кримінального провадження у 2017 році, оскільки дані обставини не тягнуть за собою скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, у відповідності до вимог чинного КПК України.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про визначення підозрюваному ОСОБА_10 застави у розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн., виходячи з наступного.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен відповідати тому ступеню довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, при визначенні розміру застави, врахував обставини кримінального провадження, характер інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного, розмір збитків, та прийшов до висновку про те, що даний випадок є виключним, визначена судом застава, забезпечить належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками, з чим погоджується і колегія суддів.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_10 та таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Крім того, посилання адвоката на те, що слідчим суддею не аргументовано розмір застави, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки твердження сторони захисту спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 , та застосованощодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 16.08.2018 року включно, із визначенням застави у розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн., в національній грошовій одиниці, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4