У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2018 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши скаргу представника володільця майна ОСОБА_2 адоката ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого 1-го ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні №0000142 від 19.07.2014 року ,-

в с т а н о в и в
Представник володільця майна ОСОБА_2 адокат ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність слідчого 1-го ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні №0000142 від 19.07.2014 року.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000142 від 19.07.2014 року 30.07.2014 року слідчим 1-го ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_4 було проведено обшук . 08.04.2014 року старшому слідчому 1-го ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні клопотання про накладання арешту на майно. До теперішнього часу не вирішене питання щодо повернення слідчим грошових коштів у сумі 40 536 грн. Вказані дії слідчого, вважає як незаконні та просить зобов`язати слідчого негайно повернути йому тимчасово вилучене майно.

Заявник до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, написав заяву про розгляд скарги за його відсутності, обставини викладені у скарзі підтримує в повному обсязі.

Прокурор чи слідчий до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, на підставі ч. 3 ст. 306 КПК України, їх неявка, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги приходжу до висновку, про наступне.

В судовому засіданні встановлено наступне.
1-м ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000142 від 19.07.2014 року.

08.04.2014 року ухвалою Приморського райсуду м.Одеси у задоволенні клопотання старшому слідчому 1-го ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_4 було відмовлено в накладанні арешту грошові кошти у сумі 40 536,00 грн., вилучених у ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . До теперішнього часу, тимчасово вилучене майно знаходиться безпідставно у слідчого, оскільки арешт майно у 48- годинний термін накладено не було.

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
На підставі Закону України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації" від 18.02.2016 року, внесено зміни до порядку накладення арешту на майно, яке вилучено на підставі ст. 235 КПК України, де зазначено, що відповідна особа повинна звернутися із клопотанням не пізніше 48 годин після здійснення обшуку та вилучення майна. Вказаний закон, набрав законної сили 26.02.2016 року.

Відповідно до "Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року, правильність розгляду скарг на бездіяльність стосовно неповернення тимчасово вилученого майна значною мірою залежить від чіткості переліку, сформованого в ухвалі слідчого судді про обшук.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

На підставі вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, власник чи інший володілець майна не повинен доводити правомірність володіння своїм майном, а слідчим чи прокурором не доведено протилежного. Крім того, органом досудового розслідування вилучені посвідчення водія є прямим порушенням конституційного права кожного городянина України, та норм КПК України,

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя вважає, що бездіяльність слідчого, щодо неповернення тимчасово вилученого майна, напряму порушує законні права особи на безперешкодне володіння своїм майном.

За таких обставин скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя-

У Х В А Л И В:
Скаргу представника володільця майна ОСОБА_2 адоката ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого 1-го ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні №0000142 від 19.07.2014 року задовольнити.

Зобов`язати уповноважених відповідальних осіб 1-го ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області у кримінальному провадженні №0000142 від 19.07.2014 року повернути тимчасово вилученене майно, а саме: грошові кошти у сумі 40 536,00 грн., власнику ОСОБА_2 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

24.07.2018