АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_11 , прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_12 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2017 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дзензелівка Маньківського р-ну Черкаської область, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Згідно ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання ОСОБА_11 частково приєднано частину невідбутого покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2014 і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_10 , ОСОБА_11 визнано винними у тому, що вони 02 грудня 2015 року приблизно о 06 годині 40 хв., перебуваючи в салоні автомобіля «Мерседес» н/з НОМЕР_1 , що був припаркований за адресою м. Київ, вул. Ватутіна, 4, та маючи на меті злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, помітили раніше незнайому їм ОСОБА_13 , яка йшла по тротуару. Після чого, вступили у попередню змову на відкрите викрадення майна останньої. Згідно розподілених ролей ОСОБА_11 повинен був викрасти майно у потерпілої, а ОСОБА_10 мав залишатись за кермом автомобіля та спостерігати за навколишньою обстановкою, а після відкритого викрадення майна дочекатись ОСОБА_11 та на автомобілі зникнути з місця вчинення злочину.

Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та діючи згідно розподілених ролей, 02.12.2015 року приблизно о 06 годині 40 хвилин неповнолітній ОСОБА_11 підбіг до потерпілої ОСОБА_13 та шляхом ривка відкрито викрав з лівої руки останньої, належну їй жіночу сумку, вартістю 200 грн., в середині якої знаходився наступні речі, а саме: мобільний телефон «Нокіа» вартістю 800 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора «Київстар», вартістю 10 грн., на рахунку якої було 10 грн., косметичка, вартістю 20 грн., жіноча косметика загальною вартістю 300 грн., косметичка, вартістю 10 грн., медичні препарати, вартістю 20 грн., парасолька, вартістю 100 грн., банківська картка «Приват Банк», гаманець, вартістю 100 грн., гроші в сумі 10 грн., а всього на загальну суму 1580 грн.

В цей час ОСОБА_10 , перебуваючи за кермом автомобіля «Мерседес» н/з НОМЕР_1 , спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередити свого спільника про небезпеку. Усвідомлюючи, що неповнолітній ОСОБА_11 відкрито викрав з лівої руки потерпілої ОСОБА_13 належну їй жіночу сумку з особистими речами, ОСОБА_10 швидко під`їхав до обочини дороги по вулиці Райдужній, в м. Києві, зупинив автомобіль та відчинив передні пасажирські двері, а ОСОБА_11 , утримуючи відкрито викрадене майно, сів на переднє пасажирське сидіння.

Після чого, неповнолітній ОСОБА_11 та ОСОБА_10 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 1580 грн.

Крім того, 02 грудня 2015року приблизно о 07 годині 10 хвилин, неповнолітній ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи в салоні автомобіля «Мерседес» н/з НОМЕР_1 , перебуваючи на вулиці Луначарського в. м. Києві, маючи на меті злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, помітили ОСОБА_14 , яка йшла по вулиці Луначарського в місті Києві. Після чого, неповнолітній ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вступили у попередню змову на відкрите викрадення майна останньої. Згідно розподілених ролей, ОСОБА_11 повинен був викрасти майно у потерпілої, ОСОБА_10 мав залишатись за кермом автомобіля та спостерігати за навколишньою обстановкою, а після відкритого викрадення майна дочекатись ОСОБА_11 та на автомобілі зникнути з місця вчинення злочину.

Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та діючи згідно розподілених ролей, 02.12.2015 року приблизно о 07 годині 25 хвилин, біля будинку №2 по вулиці Луначарського в м. Києві, неповнолітній ОСОБА_11 підбіг до потерпілої ОСОБА_14 та шляхом ривка повторно відкрито викрав з лівої руки останньої, належну їй жіночу сумку, вартістю 400 грн., в середині якої знаходився наступні речі, а саме: паспорт громадянина України на її ім`я (який для потерпілої не має оціночної вартості), посвідчення водія на її ім`я (яке для потерпілої не має оціночної вартості); гаманець червоно-коричневого кольору, вартістю 400 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 150 грн. та 70 доларів США, три банківські карточки «Приватбанку», одна банківська карточка «ПУМБ», одна карточка «УКРСИБ банку», книжка Світлани Ройз «Ребенковеденье», вартістю 250 грн., жіночі заколки вартістю приблизно 150 грн.; губна помада, вартістю 300 грн., два блиски для губ, загальною вартістю 200 грн., а всього на загальну суму 2800 грн.

В цей час ОСОБА_10 перебуваючи за кермом автомобіля «Мерседес» н/з НОМЕР_1 , спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередити свого спільника про небезпеку. Усвідомлюючи, що неповнолітній ОСОБА_11 відкрито викрав з лівої руки потерпілої ОСОБА_14 належну їй жіночу сумку з особистими речами, ОСОБА_10 швидко під`їхав до обочини дороги по вулиці Луначарського, 2 в м. Києві, зупинив автомобіль та відчинив передні пасажирські двері, а ОСОБА_11 , утримуючи викрадене майно, сів на переднє пасажирське сидіння.

Після чого, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 2800 грн.

Захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_10 , в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочинів, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та зарахувати строк попереднього ув`язнення з 02.12.2015 року у строк відбування покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі до набрання вироку законної сили, а також застосувати положення ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_8 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначає, що суд не взяв до уваги особу ОСОБА_10 , який має трьох малолітніх дітей, перебуває у шлюбних відносинах, стан здоров`я його матері, а також позицію потерпілих, які просили суд не позбавляти останнього волі. Також вказує, що на підставі ст. 5 КК України підлягають застосуванню положення Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі, по день набрання вироком законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочинів, доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та зарахувати строк попереднього ув`язнення з 02.12.2015 року у строк відбування покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі до набрання вироку законної сили, посилаючись, що на підставі ст. 5 КК України підлягають застосуванню положення Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі, по день набрання вироком законної сили.

Захисник ОСОБА_7 подав в інтересах ОСОБА_11 апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочинів, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначивши покарання із застосувати положень ст.ст. 69 та 75 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначає, що суд не взяв до уваги особу ОСОБА_11 , який є неповнолітнім та вчиняв злочині під впливом повнолітнього підбурювача, а також позицію потерпілих, які претензій до останнього не мають та не просили суд призначити покарання у виді позбавлення волі.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочинів, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 за ч.2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2014 і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяця.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.71 КК України. Зокрема зазначає, що суд належним чином не врахував особу ОСОБА_11 , а при призначенні остаточного покарання не врахував, що останній скоїв злочин під час іспитового строку за вироком Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2014, яким його засуджено до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, а тому остаточне покарання за сукупністю вироків має перевищувати 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особи обвинувачених, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, даних про особу ОСОБА_10 , який характеризується задовільно, вважається особою, яка не має судимостей, має на утриманні трьох малолітніх дітей та матір пенсійного віку, наявності обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, даних про особу ОСОБА_11 , який характеризується задовільно, раніше судимий, має незадовільний стан здоров`я, наявності обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та вчинення злочину неповнолітнім, та обставини, яка обтяжує покарання рецидиву злочинів, суд першої інстанції правильно визначив їм вид та розмір покарання та обґрунтовано дійшов висновку про неможливість їх виправлення без ізоляції від суспільства і про необхідність призначення покарання до реального відбування.
Таким чином, судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особам обвинувачених та ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченими, так і іншими особами.
Разом з тим, призначаючи ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю вироків, суд першої інстанції в порушення вимог ст.71 КК України, неправильно визначив його розмір, який не перевищує розмір невідбутої частини покарання у виді 5 років позбавлення волі за попереднім вироком Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2014.
З приводу доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 щодо зарахування попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі до набрання оскаржуваним вироком законної сили, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Після набрання 21.06.2017 року чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання та зарахування строку попереднього ув`язнення " від 18.05.2017 ліквідовано правові підстави для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за співвідношенням - один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі, встановлені Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року.
Доводи сторони захисту про те, що новий закон не може поширюватись на обвинувачених, оскільки вони вчинили злочини до його прийняття, є безпідставними, оскільки зворотна дія є принципом дії закону у часі, а не за колом осіб, а тому застосування закону, що втратив чинність, до правовідносин, що виникли після втрати ним чинності є неприпустимим.
З огляду на викладене, колегія судді приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та її слід задовольнити, тоді як апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_8 ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_12 задовольнити.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2017 року, яким ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, скасувати в частині призначеного ОСОБА_11 покарання на підставі ст.71 КК України.

Постановити новий вирок, яким на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2017 року, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2014 року, та остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2017 року залишити без зміни.
Вирок Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3