справа № 216/3362/18
ВИРОК
09 серпня 2018 року р. Центрально-Міський районний суд
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, одруженого, з професійно - технічною освітою, на утриманні має неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який обіймає посаду водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдата, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
учасників кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

26.02.2017 року ОСОБА_3 на добровільній основі уклав контракт на три роки про проходження військової служби у Збройних Силах України, яку згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ) № 209 від 26.04.2017 року (по стройовій частині) став проходити у цій військовій частині ( АДРЕСА_2 ), на посаді водія кранівника у військовому званні «солдат».
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» вказаної військової частини.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992, з 26.02.2017 ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, та умов укладеного контракту, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Крім того, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-УІІІ від 15.01.2015, відповідно до ст. 106 ч. 1 п.п. 1, 17, 20, ст.112 Конституції України та ст.ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 оголошено проведення, зокрема, на території Дніпропетровської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Разом з тим, солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи придатним для проходження військової служби, 17.11.2017 вирішив не з`явитися вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, солдат ОСОБА_3 17.11.2017 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до зазначеної військової частини та незаконно перебував поза її межами без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до 12.06.2018, проводячи службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
12.06.2018 солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, самостійно та з власної ініціативи з`явився до військової частини НОМЕР_1 , чим припинив вчинення вказаного злочину.
Таким чином, солдат ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , на посаді водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення вказаної військової частини, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 548-ХІУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІУ, ст.ст. 1, ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи придатним для проходження військової служби, у визначений час 17.11.2017 не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 незаконно перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до 12.06.2018 проводячи службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем військової служби за контрактом.
Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 12 КК є тяжким злочином, особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання: з`явлення з зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, тобто декілька обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони дійшли згоди щодо можливості застосування ч.1 ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України, та з застосуванням ст. 53 КК України призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 5 100 грн.
Обвинувачений розуміє, що відповідно до ч. 2 ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди є:
для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого - обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України.
підстави та порядок оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, йому роз`яснено і є зрозумілими.
для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п. 1 ч.4 ст.474 КПК України.
Обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.
У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав себе винним в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 407 КК України та підтвердив добровільність укладення угоди.
Судом роз`яснено ОСОБА_3 що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину, щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, він має права передбачені ст. 474 ч. 5 КПК України. Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався поясненнями обвинуваченого, матеріалами кримінального провадження, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Укладена угода повністю відповідає вимогам ст. 469 ч.ч. 2, 4 КПК України, та може бути затверджена судом, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, укладення угоди є добровільним, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Керуючись ст. ст. 474, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_3 визнати винним за ч.4 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання за ч.4 ст. 407 КК України і з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 5 100 (п`ять тисяч сто) грн.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу, протягом тридцяти днів з дня проголошення: обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

СУДДЯ: