Номер провадження: 11-сс/785/1630/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0006542, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 61 670 гривень, строком до 23.11.2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишиніва Республіки Молдови, громадянина Республіки Молдови, не одруженого, не працюючого, учня 10-го класу, без постійного місця реєстрації та проживання, не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0006542, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні було доведено наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Також слідчий суддя визначив підозрюваному заставу як альтернативний запобіжний захід в розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 61 670 гривень, яка, в разі її внесення, згідно з твердженням слідчого судді здатна забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Зміст вимог апеляційної скарги.
У своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що висновок слідчого судді про можливість визначення підозрюваному ОСОБА_8 розміру застави як альтернативного запобіжного заходу є безпідставним, з огляду на таке:

- слідчий суддя не взяв до уваги наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства, тому до нього не повинна застосовуватись застава;

- слідчий суддя не взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, його майновий стан та розмір завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 20.09.2018 року, приблизно о 05.00 годині, він за попередньою змовою з неповнолітніми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перебуваючи у сквері, розташованому між будинками №8 та АДРЕСА_1 , умисно, шляхом застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, здійснили розбійний напад на ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в ході якого відкрито заволоділи належними ОСОБА_14 грошовими коштами в сумі 10780 гривень та мобільним телефоном «Айфон 8+» вартістю 35000 гривень, а також належним ОСОБА_15 мобільним телефоном «Айфон 6S» вартістю 9800 гривень, після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд.

24.09.2018 року ОСОБА_8 був затриманий в порядку, передбаченому ст.208 КПК України.

25.09.2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

27.09.2018 року підозрюваний ОСОБА_8 доставлений до Приморського районного суду м. Одеси для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурора наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 та заявлених слідчим ризиків не оспорюється, тому не перевіряється апеляційним судом, апеляційний перегляд ухвали здійснюється лише в частині, що оскаржується прокурором в частині визначення слідчим суддею розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

ЄСПЛ у рішенні від 22.05.2018 року у справі «Гафа проти Мальти» зазначив, що гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні (див. «Мангурас проти Іспанії» [ВП], №. 12050/04, § 78, ЄСПЛ 2010 року). Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (див. «Неймайстер проти Австрії», 27 червня 1968 року, § 14, серія А 8 ).

Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити (див. «Toшев проти Болгарії», № 56308/00, § 68, 10 серпня 2006; «Iванчук проти Польщі», № 25196/94, § 66, 15 листопада 2011 року). 71. Навіть якщо рішення національних судів про відмову звільнення під заставу засновані на "відповідних" і "достатніх" підставах Суд повинен також встановити, чи виявили компетентні національні органи влади «особливу ретельність» при вирішенні цього питання. Суд вважав, що цей критерій повинен бути доречним навіть у зв`язку з рішенням щодо визначення умов звільнення під заставу після того, як звільнення під заставу було офіційно дозволено, якщо особа залишилася в ув`язненні внаслідок відсутності можливості внести заставу (див. «Koлаковіч проти Мальти», № 76392/12, § 74, 19 березня 2015 року).

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що застава необхідна лише тоді, коли існують підстави для тримання під вартою («Мусук проти Молдови» § 42; «Олександр Макаров проти Росії», § 139). Якщо ризику втечі можна уникнути за допомогою застави або інших гарантій, обвинуваченого слід звільнити, враховуючи, що у нього менше причин для втечі, коли очікується більш м`яке покарання («Вренчев проти Сербії», § 76). Влада має визначати з однаковою ретельністю як розмір застави, так і необхідність продовження тримання особи під вартою («Пьотр Осух проти Польщі», § 39; «Божилов проти Болгарії», § 60; «Скробол проти Польщі», § 57).

Крім того, розмір застави має бути належним чином обґрунтовано у рішенні, яке встановлює заставу («Георгієва проти Болгарії», §§ 15, 30 та 31), також має бути враховано матеріальне становище обвинуваченого (підсудного) («Христова проти Болгарії», § 111) та його платоспроможність («Тошев проти Болгарії», §§69-73). За певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину («Мангурас проти Іспанії», §§ 81 та 92).

Автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 («Пірузян проти Вірменії», §105; «S.B.C. проти Сполученого Королівства», §§23-24).

Згідно з п.1 ч.4 ст.183 КПК України, у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави.
Системний аналіз змісту вищевказаної норми, а також практики ЄСПЛ у вищезазначених рішеннях, дає можливість дійти висновку про те, що вирішення питання щодо визначення чи невизначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу у випадках, передбачених ч.4 ст.183 КПК України, є виключно правом, а не обов`язком слідчого судді.
Прокурор в апеляційній скарзі не навів доводів, які свідчили би про беззаперечну неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави поряд із застосуванням основного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя, застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначаючи йому розмір застави, в повній мірі врахував ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину та розмір спричиненої цим злочином шкоди, а також особу підозрюваного, його стан здоров`я та майновий стан, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення ОСОБА_8 розміру застави, який не буде завідомо непомірним для нього, буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також буде достатнім для відшкодування завданої злочином шкоди в разі визнання підозрюваного винним у його вчиненні.
Будь-яких інших доводів, які свідчили би про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційному суду надано не було.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 61 670 гривень, строком до 23.11.2018 року щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0006542, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України- залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4