Справа № 703/167/18
УХВАЛА
про відмову у задоволенні скарги
встановив:
Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.
Правовою кваліфікацією вищевказаної події слідчим визначено як ч.2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі або викрадення людини, вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до листа №563 від 31 жовтня 2017 року головного лікаря Смілянської міської лікарні ОСОБА_11 адресованого слідчому Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 , Смілянська міська лікарня підтвердила факт перебування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стаціонарному лікуванні: в неврологічному відділенні закладу з 23 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року; в кардіологічному відділенні закладу з 29 грудня 2015 року по 09 січня 2016 року.
При цьому, з вищевказаного листа вбачається, що в обох випадках ОСОБА_6 була направлена на лікування дільничним лікарем-терапевтом Смілянської міської поліклініки для дорослих ОСОБА_7 . В неврологічне відділення 12 жовтня 2015 року, в кардіологічне - 29 грудня 2015 року.
Під час досудового розслідування, слідчим була допитана як свідок ОСОБА_7 , яка надала покази, що вона працює лікарем з 1981 року. У 2015 році вона перебувала на посаді дільничного лікаря-терапевта Смілянської міської поліклініки для дорослих. В жовтні 2015 році мешканцями будинку АДРЕСА_1 було здійснено її виклик для огляду хворої ОСОБА_6 . По приїзду до вказаного будинку ОСОБА_6 була оглянута та нею виписано направлення на стаціонарне лікування в неврологічне відділення Смілянської міської лікарні, на підставі огляду, показників та скарг хворої. Вона пам`ятає, що ОСОБА_6 , на той час знаходилася у сусідів, які надали їй притулок. Будь-яких висловлювань з приводу її незаконного утримання у сусідів та відмови від лікування у стаціонарі ОСОБА_6 не висловлювала. Також вона надавала направлення ОСОБА_6 на стаціонарне лікування у кардіологічне відділення Смілянської міської лікарні, на підставі скарг та огляду хворої. Направлення на лікування зі слів інших осіб не видається.
Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 26 грудня 2017 року, остання надала покази, що всупереч волі ОСОБА_6 до Смілянської міської лікарні на лікування її не поміщали. У 2015 та 2016 роках її сусідка ОСОБА_6 дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні за направленнями дільничного лікаря - терапевта. Під час лікування у неврологічному та кардіологічному відділеннях Смілянської міської лікарні ОСОБА_10 відвідувала ОСОБА_6 та приносила їжу. Лікування було платним, в зв`язку з ліки вона купувала за гроші, які давала їй ОСОБА_6 . Іноді ОСОБА_6 надавала їй карту для зняття коштів, які вона приносила їй. Донька та родина ОСОБА_6 її в лікарні не відвідували.
Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 12 грудня 2017 року, така надала покази аналогічні показам ОСОБА_9 .
Враховуючи вищевикладене слідчий суддя вважає, що ОСОБА_6 з 23 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року та з 29 грудня 2015 року по 09 січня 2016 року перебувала у неврологічному та кардіологічному відділеннях Смілянської міської лікарні на законних підставах та без будь-якого примусу.
Крім того, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2016 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу по АДРЕСА_2 визнано недієздатною.
Як вбачається з вищевказаного рішення, ОСОБА_6 була проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза, за результатами якої був складений акт №114 від 04 березня 2016 року, відповідно до якої, вона виявляє прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі органічного психічного розладу судинного ґенезу після перенесених повторних мозкових інсультів, з проявами парціального недоумства і з параноїдною симптоматикою, через що на теперішній час вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Вищевказаний акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи був складений після проходження лікування в неврологічному та кардіологічному відділеннях Смілянської міської лікарні 23 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року та з 29 грудня 2015 року по 09 січня 2016 року.
З вищевказаного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області вбачається, що ОСОБА_6 в 2013, 2014 та 2015 роках перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні, однак під час такого лікування питання щодо здатності нею усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не вирішувалися.
Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Враховуючи зазначену норму Конституції України, слідчий суддя приходить до висновку, що визначення доводи скаржника про вчинення щодо ОСОБА_6 кримінального правопорушення не можуть ґрунтуватися на припущеннях, які жодним доказом не підтверджуються.
Згідно ч.3 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Враховуючи зазначену норму, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий після встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення повинен закрити кримінальне провадження.
Керуючись ст. ст. 9, 303, 304, 306, 307, 372, 395 КПК України, -
ухвалив:
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1