У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця Національної гвардії України, в/ч НОМЕР_1 , що проходить військову службу на посаді коменданта споруд, начальника позаштатної пожежної команди, раніше не судимого,
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 від 06.03.2018 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и в :
до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва звернувся старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області ОСОБА_6 із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 307 КК України.
Вказане клопотання погоджено начальником відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 .
В обгрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, що слідчим управлінням ГУ НП у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 від 06.03.2018 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 307 КК України.
Вказує, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем правоохоронного органу, діючи умисно, із корисливих спонукань, з метою протиправного збагачення, шляхом незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропної речовини, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , реалізуючи єдиний злочинний умисел, здійснював збут психотропної речовини - «амфетаміну».
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2018 року до підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з альтернативним визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 140 960,00 грн.
Постановою в.о. військового прокурора Київського гарнізону від 05.11.2018 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 13.12.2018 року.
Щодо заявлених ризиків, слідчий вказує, що такі продовжують існувати, а тому, перебуваючи на волі, підозрюваний зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, спотворити чи приховати докази, що мають значення для справи, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Як наслідок, просить продовжити строк тримання підозрюваного під вартою в межах строку досудового розслідування, а визначений раніше розмір застави залишити незмінним.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, надав пояснення аналогічні його доводам, просить таке задовольнити.
Підозрюваний та його захисник щодо заявленого клопотання заперечили, просять застосувати до підозрюваного запобіжний захід, що не пов`язаний із позбавленням волі, звертають увагу, що до інших підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 одразу було застосовано запобіжні заходи у виді домашнього арешту у певний період доби. Зазначають, що у підозрюваного наявні стійкі соціальні зв`язки, наміру здійснювати позапроцесуальну поведінку він не має.
Заслухавши доводи прокурора на підтримання заявленого клопотання, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши надані сторонами докази та матеріали, слідчим суддею встановлено наступне.
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 від 06.03.2018 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 307 КК України.
12.09.2018 року ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, в порядку ст. 208 КПК України.
13.09.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Як вбачається із повідомленої підозри, ОСОБА_4 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем правоохоронного органу, діючи умисно, із корисливих спонукань, з метою протиправного збагачення, шляхом незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропної речовини, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , реалізуючи єдиний злочинний умисел, здійснював збут психотропної речовини - «амфетаміну».
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2018 року до підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з альтернативним визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 140 960,00 грн.
Застава за підозрюваного внесеною не була, а тому останній продовжує перебувати під вартою.
Постановою в.о. військового прокурора Київського гарнізону від 05.11.2018 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 13.12.2018 року.
Причетність підозрюваного ОСОБА_4 та обґрунтованість його підозри у вчиненні інкримінованих йому діянь свідчать докази долучені слідчим до матеріалів клопотання, а саме: протоколи допиту свідка ОСОБА_11 від 01.08.2018 року та від 13.09.2018 року, згідно якого останній надав покази, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 здійснюють збут наркотичної речовини, протоколи огляду особи та видачі гршових коштів для проведення оперативної закупівлі, протоколи огляду місця події, протоколи про результати проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, висновків експертів, якими встановлено, що закуплена речовина є наркотичним засобом, протоколом затримання підозрюваного та іншими матеріалами клопотання.
Як вбачається із ухвал слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2018 року, відносно інших підозрюваних у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосовано запобіжні заходи у виді домашнього арешту у нічний період доби.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Аналогічне положення містить ст. 12 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За положеннями ч. 1,3 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, в тому числі із дотриманням вимог ст. 176-178 КПК України.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.
При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.
З врахуванням вищевказаних письмових доказів, що були надані слідчим, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_4 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не може вважатись не обґрунтованою, а докази надані органом досудового розслідування є на даний час досить вагомими, щоб свідчити про причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, що йому інкримінується.
Водночас, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що обґрунтованість підозри не є безумовною підставою для продовження строку тримання особи під вартою.
Так, у справах «Пунцельт проти Чехії», «Єчюс проти Литви» та ін. Європейський суд з прав людини зазначив, що неодмінною умовою забезпечення законності подальшого тримання заарештованої особи під вартою є факт подальшого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення нею правопорушення, однак після спливу певного проміжку часу ця умова перестає бути достатньою і судові органи зобов`язані навести додаткові «релевантні» і «достатні» підстави на обґрунтування продовження позбавлення особи свободи.
У зв`язку з цим у рішеннях «Тірон проти Румунії», «Смірнов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що прецедентне право Конвенції сформувало чотири основні причини продовження строку тримання під вартою, а саме: ризик, що підозрюваний не прибуде до суду; ризик, що після звільнення особа вчинить дії, спрямовані на переховування від правосуддя; підозрюваний вчинить інше кримінальне правопорушення; підозрюваний буде причиною суспільного безладу.
Окрім цього, кожного разу, під час вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою, слідчий суддя зобов`язаний розглянути можливість застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з врахуванням ступеня наявних ризиків щодо можливої позапроцесуальної поведінки підозрюваного.
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії цілком ймовірними з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.
У той же час, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Невмеістер проти Австрії» ризик втечі неминуче знижується зі спливом часу, проведеного особою під вартою.
Окрім цього, ризик переховування оцінюється з врахуванням характеру людини, її моральних принципів, місця проживання, місця роботи, статків, сімейних стосунків, відносин з державою.
Розглядаючи реальність існування ризику, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя приймає до уваги, що інкриміновані підозрюваному дії мають корисливу спрямованість, водночас, останній мав місце праці та джерело доходів, раніше не судимий, відбув два місяці в слідчому ізоляторі, а тому вказаний ризик є достатньо мінімізований.
У той же час, приймаючи до уваги позицію Європейського суду з прав людини щодо актуальності ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих, відповідно до якої зазначений ризик може бути прийнятий до уваги лише на початкових етапах провадження.
Крім того, розглядаючи ризик, що підозрюваний, перебуваючи на свободі може стати причиною суспільного безладу, слідчий суддя враховує недоведеність стороною обвинувачення існування такого.
За приписами ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
З врахуванням зазначеного, слідчий суддя вказує, що фактично доведеним ризиком є лише ризик можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду та вчинення ним іншого злочину, однак, як вже було зазначено їх ступінь слідчий суддя вважає не настільки високими, щоб утримувати підозрюваного під вартою і надалі.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
З врахуванням того, що підозрюваний раніше не судимий, має місце постійного проживання, батька, що є особою з інвалідністю 3 групи та має ряд складних захворювань, бабцю пенсійного віку, зі слів підозрюваного його матір померла, а тому він займався доглядом батькам та бабці, підозрюється хоч і у вчиненні тяжкого злочину, однак такого, що не пов`язаний із застосуванням насильства, слідчий суддя вважає, що до підозрюваного доцільно застосувати менш суворий запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю та покладення на ОСОБА_4 додаткових обов`язків, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки такі сприятимуть контролю за поведінкою підозрюваного під час строку дії запобіжного заходу, та зможуть знизити ступінь існуючих ризиків позапроцесуальної поведінки останнього.
З огляду на зазначене та в зв`язку із постановлення слідчим суддею ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, в силу ч. 5 ст. 202 КПК України, підозрюваний підлягає негайному звільненню з-під варти.
Керуючись ст. 2, 7-9, 176-178, 181, 183, 193, 194, 195, 196, 197, 199, 202, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 від 06.03.2018 року за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- цілодобово не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого судді, прокурора та/або слідчого;
- з`являтися за викликом до суду, прокурора та/або слідчого за першою вимогою;
- утримуватись від спілкування із свідками та іншими підозрюваними по даному кримінальному провадженню без дозволу суду, прокурора та/або слідчого;
- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали встановити до 13 грудня 2018 року.
Роз`яснити підозрюваному наступне: згідно ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Виконання ухвали доручити органам Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Доручити органам Національної поліції негайно доставити підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де звільнити його з під варти.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1