Справа №473/1710/18 16.08.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002891 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.06.2018 року.

Обвинувачений: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вороновське Братського району Миколаївської області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України;

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_5
обвинувачений: ОСОБА_6
потерпілий: ОСОБА_8
представник потерпілого: ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить вирок суду змінити в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 32 828 грн.
______________________________
провадження № 11-кп/784/752/18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_10
категорія ст. 286 ч.1 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Зменшити суму виплати, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 за завдання матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням на 17 900 грн до 14 928 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. без позбавлення права керування транспортним засобом
Згідно п.ґ ст.1 Закону України від 06.09.2016 року «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнено від призначеного кримінального покарання.
Стягнуто з ОСОБА_6 завдану ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 32 828 (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять вісім) 39 коп. а також моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь комунальної установи Вознесенська центральна районна лікарня витрати на лікування ОСОБА_8 в сумі 780 ( сімсот вісімдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Депертаменту фінансів Миколаївської міської ради витрати на лікування ОСОБА_8 в сумі 6 198 (шість тисяч сто дев`яносто вісім) грн. 35 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт не оспорюючи фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції під час судового розгляду, та доведеність вини ОСОБА_6 вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині заявлених позовних вимог та їх задоволення.

Так, зазначає, що приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 32 828 (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять вісім) 39 коп. суд не звернув уваги, на той факт, що набір фіксаторів для проведення операції МОС, був придбаний ОСОБА_8 згідно квитанції 15 грудня 2015 року, а операція була проведена 10 грудня 2015 року. Тобто набори фіксаторів були придбані через п`ять днів після операції, що викликає сумніви в обгрунтованості стягнення їх ціни з обвинуваченого.
Крім цього, вважає, що квитанції видані ФОП ОСОБА_11 є не достовірними, оскільки до них не було додано свідоцтва про державну реєстрацію ФОП, який має право на реалізацію спеціалізованого медичного обладнання для проведення операцій.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду є законним та обгрунтованим, та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

12 лютого 1970 року ОСОБА_6 у встановленому законодавством порядку набув права керування транспортними засобами категорії «В» та «С». ОСОБА_6 будучі особою, яка у встановленому законодавством порядку набула права керування транспортними засобами, під час керування транспортним засобом, повинен дотримуватися та виконувати вимоги Закону України «Про дорожній рух», а також пункти «Правил дорожнього руху України» (далі - ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
03 грудня 2015 року приблизно о 06 годині 40 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно несправним автомобілем «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в умовах недостатньої видимості, тобто в темний час доби, в ясну погоду, по проїжджій частині вул. Жовтневої революції (нині вул. Київська) у м. Вознесенську Миколаївської області у напрямку від м. Нова Одеса в бік руху до м. Южноукраїнська, наближаючись до залізничного переїзду, розташованому у мікрорайоні «Племстанція» м. Вознесенська.
Технічна несправність автомобіля «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , полягала у технічно несправному, але працездатному стані ходової частини автомобіля що виразилося у невідповідності шин коліс автомобіля вимогам п.31.4.5 «а» ПДР України, а саме у тому, що на задній вісі автомобіля шина правого колеса мала залишкову висоту малюнку протектора 0,0 мм. Вище вказану несправність ходової частини автомобіля «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_6 міг виявити завчасно перед виїздом.
Ділянка проїжджої частини вул. Жовтневої революції, по якій рухався керований водієм ОСОБА_6 автомобіль «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , знаходилася в зоні дії дорожнього знаку №5.45 «Початок населеного пункту» розділу №33 ПДР України, що згідно вимог п.12.4 ПДР України обмежував максимально дозволену швидкість руху транспортних засобів не більше як 60 км/год.
Під час руху по проїжджій частині вул. Жовтневої революції керований водієм ОСОБА_6 автомобіль «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , рухався з увімкненими фарами головного світла автомобіля у режимі «ближнє світло», у межах своєї смуги руху, з швидкістю біля 50 км/год. У салоні керованого водієм ОСОБА_12 автомобіля «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , знаходився пасажир ОСОБА_13 , вантажу у автомобілі не було.
В цей час, одночасно з керованим водієм ОСОБА_6 автомобілем «ВАЗ- 2106», номерний знак НОМЕР_1 , у попутному напрямку, але попереду нього, по проїжджій частині вул. Жовтневої революції, біля правого краю смуги руху у напрямку до м. Южноукраїнська рухався керований водієм ОСОБА_8 велосипед «CANDY LUX» із швидкістю біля 17 км/год.
Надалі, при наближенні до керованого водієм ОСОБА_8 велосипеду «CANDY LUX», водій ОСОБА_6 , продовжуючи рух на керованому ним автомобілі «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 13.1 ПДР України, а саме: не виконуючи належним чином вимог вказаних Правил, тим самим своїми діями створив небезпеку для життя та здоров`я громадян, під час керування транспортним засобом проявив неуважність, відповідним чином не стежив за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну у вигляді появи попереду велосипеду «CANDY LUX» що рухався попереду у попутному напрямку та, перебуваючи на лінії його руху являв собою перешкоду для подальшого руху автомобіля «ВАЗ-2106», відволікся від керування автомобіля на інший автомобіль, що рухався позаду нього та перемиканням світла фар з режиму «ближнє світло» на режим «дальнє світло» надавав сигнал пропустити його.
При наближенні до керованого велосипедистом ОСОБА_8 велосипеду «CANDY LUX», якого водій ОСОБА_6 заздалегідь об`єктивно спроможний був виявити на проїжджій частині у світлі фар керованого ним автомобіля «ВАЗ-2106», він не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тим самим не дотримався безпечної дистанції до велосипеду «CANDY LUX», хоча мав технічну можливість та повинен був це зробити, але не зробив.
Замість цього, водій ОСОБА_6 , не змінюючи швидкості та напряму керованого ним автомобіля «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , продовжив рух.
Внаслідок необережних дій водія автомобіля «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , який своїми діями грубо порушив технічні вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 13.1 ПДР України, автомобіль «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , передньою правою частиною зіткнувся з задньою частиною велосипеду «CANDY LUX».
В результаті виниклої дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) водій велосипеду «CANDY LUX» ОСОБА_8 з отриманими травмами доставлений для надання медичної допомоги до КУ «Вознесенська ЦРЛ».
Внаслідок виниклої ДТП у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої стегнової кістки з саднами в ділянці нижньої кінцівки, які, згідно п.2.2.1 наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою довготривалого розладу здоров`я.
Причинами настання даної ДТП стали злочинні порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 13.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виниклими наслідками.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілого та захисника потерпілого, міркування прокурора, які заперечували проти вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст. 286 КК України, відповідають матеріалам кримінального провадження та не оспорюються учасниками процесу.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , що судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого було безпідставно зараховано в суму відшкодування матеріальної шкоди вартість набору металевих фіксаторів, які використовуються під час операцій, тому що в документах наданих останнім є розбіжності, то вони не є слушними.

Так, відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно із ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Суд першої інстанції дослідив надані потерпілим ОСОБА_8 чеки та квитанції, які свідчили про придбання потерпілим ліків та медичного обладнання на суму 32 828 грн 39 коп. (а.с.32-54 ) та на підставі ст.1166 ЦК України, визнали цивільний позов потерпілого обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів судового провадження операція потерпілому дійсно була проведена 10.12.2015 року ( а.с. п.33), а квитанція до прибуткового касового ордеру № 911 та накладна до даної квитанції про придбання набору металевих фіксаторів були виписані 15.12.2018 року.
Таку розбіжність потерпілий в суді апеляційної інстанції пояснив тим, що він прибув до лікарні № 3 м. Миколаєва 09.12.2018 року, вже 10.12.2018 року йому повинні були робити операцію з використанням набору металевих фіксаторів, при цьому лікар попередив, що йому потрібно придбати у ФОП ОСОБА_11 набір фіксаторів для проведення даної операції металоостеосиптезу перелому стегнової кістки. Його батьки, запозичивши гроші, придбали у ФОП ОСОБА_11 даний набір за 17 900 грн. безпосередньо в день операції, документи батькам не надали.
15.12.2015 року до нього в палату прийшов ОСОБА_11 та надав йому документи на даний набір, він при цьому не звернув увагу на дату, яка там була зазначена, оскільки перебував після операції в поганому стані.
Потерпілий також надав суду для дослідження рентгеновські знімки, та зазначив, що фіксатори ще не видалені, тобто є в наявності і на даний час, що доводить їх використання, всупереч доводам апелянта.
Щодо інших документів та медичного паспорту на дані фіксатори, то потерпілий зазначив, що він не вимагав їх у ОСОБА_11 , оскільки в питанні вибору фіксаторів повністю довіряв лікарю і тільки відшкодував їх вартість до операції.
Окрім того, потерпілий зазначив, що в судовому засіданні 07.06.2018 року обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав його позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди.
Зважаючи на дані обставини, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що районний суд прийняв вірне рішення про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 32 828 (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять вісім) 39 коп. на користь потерпілого ОСОБА_8 обгрунтовано зарахувавши в дану суму і вартість набору фіксаторів для проведення операції.

З огляду на наведене, підстав для зміни вироку суду першої інстанції з мотивів, на які вказує апелянт, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.07.2018 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: