Справа № 352/357/17
Провадження № 11-кп/4808/26/18
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Тисменицького районного суду Івано Франківської області від 19 червня 2018 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, українця, громадянина України, раніше судимого Тисменицьким районним судом, 15.11.2016 року за ст.185 ч.1, ст. 187 ч.1КК України із застосуванням ст.ст.69, 70 КК України до одного року одного місяця позбавлення волі, звільненого 19.12.2016 року після відбуття покарання,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції визнаючи його винним, взяв до уваги покази потерпілої ОСОБА_10 , яка вважає, що крадіжку водяного насоса вчинив він, бо він проходив біля її будинку та бачив як її племінник встановляв насос. Вказує, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведеності у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а тому даний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Просить вирок Тисменицького районного сулу від 19.06.2018 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Тисменицького районного суду від 19 червня 2018 року, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.3, ст.185 ч.2 КК України, та призначено йому покарання:

- за ст.185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;

- за ст.185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів три роки шість місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 вказано обчислювати з 09 год. 00 хв. 27 червня 2017 року, зарахувавши відповідно до вимог ст.72 ч.5 КК України (у редакції Закону України від 18.05.2017 року ) у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що на початку лютого 2017 року у денний час обвинувачений ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, через незачинені вхідні ворота зайшов на територію житлового господарства АДРЕСА_1 , де, відчинивши не зачинені на замок двері господарського приміщення, проник у дане приміщення, звідки таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_11 велосипед марки «Formula Omega» вартістю 1200 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.

21 травня 2017 року приблизно в 23 годині обвинувачений, діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, а саме ручного водяного насоса, який помітив напередодні, проходячи повз дане господарство, зайшов на територію житлового господарства АДРЕСА_2 , де підійшов до криниці, розміщеної навпроти житлового будинку, у якій був встановлений побутовий електронасос марки «РучеекТехноприбор-1» моделі БВ-0,12-40-У5. Застосовуючи заздалегідь підготовлене знаряддя декоративний ніж, який обвинувачений приніс із собою, останній розрізав полімерний шланг, до якого був вмонтований насос, вчинивши таким чином крадіжку насоса. Своїми злочинними діями обвинувачений спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 680 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок Тисменицького районного суду від 19.06.2018 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає її необгрунтованою та безпідставною;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 185 ч.2 КК України, ґрунтується на зібраних і досліджених належних і допустимих доказах, яким дано обґрунтовану правову оцінку.

Виходячи з положень ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, а саме судом визнано його винним взявши до уваги показання у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 , яка вважає, що крадіжку водяного насоса здійснив він, бо проходив біля її будинку та бачив як її племінник встановляв його, після цього насос був викрадений.

Колегія суддів вважає, що дані доводи обвинуваченого ОСОБА_9 є безпідставними, оскільки суд першої інстанції беручи до уваги показання потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що у травні 2017 року її племінник встановив у криниці її господарства водяний насос, у цей час біля її будинку проходив обвинувачений, який бачив як племінник його встановляє, зразу після цього насос був викрадений. Однак, через деякий час її племінник побачив викрадений насос у магазині в смт. Лисець, продавець якого сказала, що насос для продажу приніс ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які в своїх поясненнях підтвердили факт вчинення ОСОБА_18 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, протокол огляду місця події від 07.02.2017 року та фототаблиці до протоколу огляду, згідно якого в оглянутому житловому господарстві, де проживає обвинувачений виявлено спортивний велосипед марки «Омега» червоного та чорного кольору, присутня під час огляду потерпіла ОСОБА_11 підтвердила, що це її велосипед (Т.1 а.с. 184-188), протокол огляду місця події та фототаблиці до протоколу огляду (Т.1 а.с. 178-182), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.05.2017 року (Т.1 а.с. 189), протокол огляду місця події та фототаблицями від 22.05.2015 року (Т.1 а.с. 191-199), протокол огляду місця події від 26.05.2017 року (Т.1 а.с. 203-204), протоколи пред`явлення речей для впізнання від 26.05.2017 року (Т.1 а.с. 205-208), обґрунтовано прийняв їх як докази винуватості обвинуваченого і після безпосереднього дослідження, давши їм належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку, що його дії слід кваліфікувати за ст. 185 ч.3, ст. 185 ч.2 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції враховано дані на особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на диспансерному обліку в Івано Франківському обласному наркологічному диспансері з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, має на утриманні одну неповнолітню дитину.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс усунення заподіяної шкоди потерпілим, відсутність у потерпілих матеріальних претензій до обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Також, судом враховано при призначенні покарання обвинуваченому думку потерпілої ОСОБА_11 , яка просила обвинуваченого суворо не карати, та позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка з приводу міри покарання покладається на розсуд суду.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Окрім цього, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 415 КПК України для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , слід залишити без задоволення, як необґрунтовану, оскільки доводи даної апеляційної скарги повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити - без задоволення, а вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2018 про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 185 ч. 2 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_19

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4