Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

31 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,. ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0008997 щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 за апеляційним скаргами обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13.01.2017 року ОСОБА_13 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.14, ч.3 ст.289, ч.2 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч.1 ст.263 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.1 ст.14, ч.3 ст.289 КК України 6 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.3 ст.289 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_13 визначено шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.14, ч.3 ст.289, ч.2 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч.3 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.1 ст.14, ч.3 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.3 ст.289 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_11 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.14, ч.3 ст.289, ч.2 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч.3 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.1 ст.14, ч.3 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.3 ст.289 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_12 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.14, ч.3 ст.289, ч.2 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.1 ст.263 КК України 5 років позбавлення волі;

за ч.3 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.1 ст.14, ч.3 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.15, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.3 ст.289 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за п.п.6, 12, ч. 2 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_14 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_6 подали клопотання про зміну ОСОБА_13 і ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке обґрунтовують тим, що питання про продовження дії застосованого до обвинувачених запобіжного заходу судом апеляційної інстанції не розглядалося, і законні підстави для подальшого тримання їхніх підзахисних під вартою відсутні. При цьому захисники посилаються положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті права на свободу та особисту недоторканість, права на справедливий суд, практику Європейського суду з прав людини, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст.194 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, представника потерпілого ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення клопотання, захисника ОСОБА_8 , який поклався на розсуд суду, думку захисника ОСОБА_9 і обвинувачених, які клопотання підтримали, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з таких підстав.

Рішення про заходи забезпечення кримінального провадження, а саме, залишення застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін, суд першої інстанції мотивував у вироку призначеним покаранням, станом здоров`я обвинувачених і не знайшов передбачених ч.4 ст.183 КПК України підстав для визначення розміру застави.

Частиною 3 ст.197 КПК України передбачено, що сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Вказана норма встановлює граничний строк тримання під вартою саме в ході досудового розслідування. І чинним кримінальним процесуальним законом не встановлено сукупний строк, протягом якого обвинувачений може триматися під вартою в ході судового провадження.

ОСОБА_13 і ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні низки кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких проти життя осіб, вчинених з корисливих мотивів, за сукупністю яких судом першої інстанції їм призначено покарання відповідно у виді довічного позбавлення волі та позбавлення волі на строк 15 років. З урахуванням викладеного, даних про відсутність у ОСОБА_13 і ОСОБА_11 визначеного роду занять, міцні сімейній зв`язки, підстав вважати, що сплинув ризик переховування від суду, на переконання колегії суддів, відсутні. Також у матеріалах справи наявні клопотання сторони захисту про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, обсяг яких ще не визначений, однак це не виключає наявність ризику незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.

Отже, застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними у кримінальному процесуальному законі конкретними підставами і метою запобіжного заходу, в тому числі запобіганню спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого.

А тому альтернативні запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання передбаченим ч.1 ст.177 КПК України ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 405 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про зміну обвинуваченим ОСОБА_13 і ОСОБА_11 запобіжного заходу відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3