Справа №577/3667/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/530/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження №577/3667/17 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Свеса Ямпільського району Сумської області, який мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2018 року, в яких :

- обвинувачений просить призначити йому більш м`яке покарання;

- прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та направити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 на новий судових розгляд у іншому складі суду.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили, але не більше ніж до 13 квітня 2018 року ОСОБА_6 залишено раніше обраний тримання під вартою.

Цим же вироком з урахуванням ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2018 року строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з 04 травня 2017 року.

В строк відбування покарання обвинуваченому зараховано строк попереднього ув`язнення з 05 травня 2017 року до набранням вироком законної сили за правилами ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 989,60 грн. судових витрат.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2017 року та Зарічного районного суду м. Суми від 11 травня 2017 року на майно, вилучене в ході досудового розслідування даного кримінального провадження.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Так, зазначає, що його дії були спровоковані протиправними діями потерпілих, пов`язані з побоюванням за своє життя. Просить врахувати, що має родину, малолітнього сина, які потребують його підтримки та пом`якшити йому покарання.

За змістом доводів апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, необгрунтованим та невмотивованим внаслідок допущеної невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку висновки суду про те, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, на думку прокурора, є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 в ході всього судового розгляду в суді першої інстанції свою вину визнавав частково, пояснював, що не хотів вбивати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Їх вбивство вчинив, оскільки захищався спочатку від ОСОБА_9 , який тримаючи ніж у руці, погрожував обвинуваченому заподіянням тілесних ушкоджень та намагався завдати удару, а потім від ОСОБА_10 , який, побачивши вбитого сина, з ножем в руках намагався завдати ОСОБА_11 удару. Невірно виклавши позицію обвинуваченого, місцевий суд, мотивуючи своє рішення, на думку прокурора, не дав належної оцінки цим показам обвинуваченого внаслідок чого не дотримався положень ст.370 КПК України.

Вказує також на те, що суд, в підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства двох осіб, послався на письмові докази, надані стороною обвинувачення, не розкривши при цьому їх змісту, тим самим, на думку прокурора, враховуючи часткове визнання обвинуваченим вини, не дав їм належної оцінки, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За вироком суду, ОСОБА_6 03 травня 2017 року близько 14 години прийшов до свого знайомого ОСОБА_9 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , де в приміщенні будинку під час спілкування між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 взяв в руки ніж та став погрожувати ОСОБА_6 заподіянням тілесних ушкоджень. В цей час, у ОСОБА_6 , який був обурений такою поведінкою ОСОБА_9 , виник умисел на позбавлення життя останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 вихопив з руки ОСОБА_9 ніж та, тримаючи його у руці, умисно, з метою позбавлення життя, наніс ОСОБА_9 лезом ножа не менше 8 ударів в область живота, грудної клітки та шиї, спричинивши тілесні ушкодження, які є несумісними з життям людини та у короткий термін після їхнього заподіяння призвели до смерті ОСОБА_9 .

Після чого, залишивши ніж на підлозі вказаного будинку, ОСОБА_6 залишив господарство, однак згодом повернувся на місце скоєння злочину, куди в цей час прийшов батько ОСОБА_9 ОСОБА_10 , який почав висловлювати звинувачення в бік ОСОБА_6 з приводу вбивства його сина.

З даного приводу між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_6 з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс рукою два удари в область обличчя ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_10 взяв у руки ніж, яким ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_9 , та став погрожувати ОСОБА_6 заподіянням тілесних ушкоджень. В цей час, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_6 , виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 вихопив з руки ОСОБА_10 ніж та, тримаючи його у руці, умисно, з метою позбавлення життя, лезом ножа наніс ОСОБА_10 не менше шести ударів в область грудної клітини, внаслідок чого останній помер. Після чого, ОСОБА_6 покинув місце скоєння злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №110 від 22 червня 2017 року, завдані ОСОБА_9 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з його смертю та по небезпечності для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №109 від 21 червня 2017 року завдані ОСОБА_10 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю та по небезпечності для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

З огляду на положення ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями п.2 ч.3 ст.374 КПК України встановлено, що вирок суду у разі визнання особи винуватою має містити, крім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався. Оскаржуваний вирок за змістом не відповідає сукупності обставин, які суд мав дослідити та дати оцінку для встановлення кваліфікації вчиненого ОСОБА_6 діяння.

Так, від встановлених судом конкретних обставин кримінального провадження, направленості умислу винного та мотиву вчинення кримінального правопорушення залежить правильність юридичної оцінки кримінально караного діяння.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року умисне позбавлення життя двох і більше осіб кваліфікується за п.1 ч.2 ст.115 КК України за умови, що їх убивство охоплювалось єдиним умислом винного.

Дії особи не можуть кваліфікуватися за п.1 ч.2 ст.115 КК України, якщо не доведено, що її умисел був спрямований на позбавлення життя саме двох або більше осіб. У випадках, коли умисне вбивство двох або більше осіб не охоплювалося єдиним наміром винного, вчинене не містить ознак злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, й може кваліфікуватися за ч.1 ст.115 і п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Як зазначив суд у вироку, умисел на вбивство ОСОБА_9 у ОСОБА_6 виник під час словесного конфлікту між ними, в ході якого ОСОБА_9 взяв в руки ніж та став погрожувати обвинуваченому заподіянням тілесних ушкоджень. Вчинивши вбивство ОСОБА_9 , обвинувачений покинув будинок, однак згодом повернувся на місце скоєння злочину, куди в цей час прийшов батько ОСОБА_9 ОСОБА_10 , який почав висловлювати звинувачення в бік ОСОБА_6 з приводу вбивства сина. В результаті чого між ними виникла словесна сварка, в ході якої обвинувачений наніс рукою два удари в область обличчя ОСОБА_10 , який, взявши в руки ніж, яким ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_9 та став погрожувати обвинуваченому заподіянням тілесних ушкоджень. Тоді, згідно вироку суду у обвинуваченого і виник умисел на вбивство ОСОБА_10 .

Однак, з такого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним в частині умислу ОСОБА_6 на вчинення вбивства неможливо встановити чи обвинувачений керувався єдиним умислом на вбивство двох осіб, чи намір вбити ОСОБА_10 у нього виник після вбивства ОСОБА_9 .

З огляду на це, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, не грунтується на формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, що є порушенням вимог ст.374 КПК України та позбавляє можливості встановити правильність кваліфікації вчиненого діяння.

Не може колегія суддів не звернути увагу і на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечуючи в судовому засіданні свою причетність до скоєного, підтверджував факт знаходження на місці події та нанесення ударів ножем потерпілим.

Разом з тим, в ході прослуховування запису судових засідань від 09 жовтня 2017 року та 13 лютого 2018 року (а.к.п.96, т.4), ОСОБА_6 пояснював, що його дії були спровоковані ОСОБА_9 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ображав його, першим з ножем в руках став кидатися на нього, махати ножем перед його обличчям, а він в свою чергу, відчуваючи страх за своє життя, оцінюючи дії потерпілого ОСОБА_9 як реальну загрозу, почав відбиватися внаслідок чого порізав собі руку. Після чого, вихвативши з рук ОСОБА_9 ніж, відбивався ним, вбивати ОСОБА_9 не хотів, хотів лише заспокоїти. Потім пішов з будинку, але через деякий час повернувся, щоб при можливості надати допомогу ОСОБА_9 , але в цей час до будинку прийшов батько ОСОБА_9 ОСОБА_10 , який почав звинувачувати його у вбивстві сина. З приводу цього, між ним та потерпілим виникла сварка, в ході якої ОСОБА_10 схватив з полу ніж та кинувся на обвинуваченого.

Спроможність і об`єктивність показів обвинуваченого щодо поранення руки підтверджується і показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідно до яких 03 травня 2017 року до них прийшов ОСОБА_6 , сказав, що вбив людей, був в неадекватному стані, в нього був порізаний палець, а також висновком експерта № 634 від 07 липня 2017 року (а.к.п.130-132, т.2), згідно якого на речовому доказі (черевиках), що належали потерпілому ОСОБА_10 знайдено сліди крові, в яких можлива домішка крові, в тому числі і ОСОБА_6 .

Натомість суд першої інстанції, за наявності вищевказаних показів обвинуваченого, без їх дослідження, надання їм ним належної оцінки, спростування чи підтвердження іншими доказами, на дані обставини уваги не звернув, і пославшись у вироку на повне визнання своєї винуватості обвинуваченим, покази свідків та досліджені в судовому засіданні матеріали, визнав повністю доведеним факт вчинення обвинуваченим умисного вбивства ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що, на думку колегії суддів, є неприпустимим, оскільки кожний доказ по справі суд зобов`язаний оцінити з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного, обгрунтованого та вмотивованого рішення, як то встановлено положеннями ст.370 КПК України, а тому доводи прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 в цій частині, на думку колегії суддів, є слушними.

Відсутність такої оцінки у вироку зумовлює неможливість надання їм оцінки й судом апеляційної інстанції в ході апеляційного розгляду, адже позиції суду першої інстанції щодо оцінки окремих доказів, яка б могла б бути переглянута апеляційним судом, немає.

Окрім того, враховуючи часткове визнання обвинуваченим своєї вини, доводи прокурора щодо не розкриття змісту досліджених судом першої інстанції письмових доказів, наданих стороною обвинувачення в підтвердження винуватості ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, є обгрунтованими, оскільки залишається незрозумілим, які саме дані цих документів сприймаються судом як доказ, і яким чином вони оцінюються.

З огляду на це, на думку колегії суддів, оскаржуваний вирок не може залишатися чинним з мотивів відсутності в ньому належної комплексної оцінки змісту висунутого ОСОБА_6 обвинувачення на предмет його доведеності і обґрунтованості.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.370,374 КПК України при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 , які є істотними в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, тобто такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому є безумовною підставою для скасування вироку, відповідно до ст.409 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного.

Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1,2,10,15 ч.1 ст.7 КПК України.

З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 в суді першої інстанції.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів, згідно положень ч.2 ст.415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому не перевіряє доводи обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін з точки зору їх належності, допустимості та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином вмотивоване рішення.

Вирішуючи питання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційний суд бере до уваги, що з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які на момент розгляду кримінального провадження в суді не зменшилися, колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 до 10 липня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.