Постанова

Іменем України
30 травня 2018 року

м. Київ
справа № 496/3183/14-к

провадження № 51-863км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003705, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Мідногорська Оренбурської обл., РФ, жителя м. Одеса, громадянина України, не судимого,
кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 кожного визнано невинуватим за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України та виправдано за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року вирок залишено без змін.
У цьому ж кримінальному провадженні ухвалені такі судові рішення:
Ухвала Апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2015 року, якою вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року залишено без змін.
Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2015 року, якою цю ухвалу скасовано із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 обвинувачувалися органом досудового розслідування в одержанні неправомірної вигоди для себе та інших осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.
ОСОБА_8 , у період з 31 січня 2013 року по 22 січня 2014 року, будучи членом постійно діючої комісії Біляївської районної державної адміністрації з питань здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог законодавства у сфері організації благоустрою, земельних відносин, координації діяльності відповідних органів, підприємств, установ, організацій, а також громадян щодо виявлення безхазяйного майна та самовільно розміщених об`єктів на території Біляївського району Одеської області, а також призупинення у випадках передбачених законодавством будівництва, яке проводиться з порушенням норм містобудівництва законодавства України та інших нормативно-правових актів, маючи можливість впливу у зв`язку із тривалими дружніми стосунками на директора філії КП «ОМБТІ та РОН у м. Біляївка» ОСОБА_10 , який відповідно до п.п. "б» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» є особою уповноваженою на виконання функцій держави, вирішив використати такі стосунки у злочинній діяльності.
Для цього ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів з метою одержання неправомірної вигоди, вступив у змову з підлеглим ОСОБА_10 вимірювачем об`єктів нерухомого майна КП «ОМБТІ та РОН у м. Біляївка» ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та розподілив ролі. При цьому в обов`язки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 входило здійснення прийому громадян, інформування ОСОБА_8 про громадян, які звертаються за отриманням технічної документації на об`єкти нерухомості, позиціонування останнього перед такими громадянами як особи, яка безпосередньо впливає на прийняття рішень у філії КП «ОМБТІ та РОН у м. Біляївка», а також в інших організаціях зазначеної сфери діяльності, які пов`язані зі строками та вартістю замовлених робіт, спільним проведенням інвентаризаційних та перевірочних робіт, обміру нерухомого майна, земельних ділянок та інших.
ОСОБА_8 , використовуючи свої дружні відносини з директором КП «ОМБТІ та РОН у м. Біляївка» ОСОБА_10 , повинен був здійснювати вплив на останнього для позитивного вирішення питань про прискорення видачі громадянам-замовникам технічного паспорту на нерухоме майно.
30 жовтня 2013 року до службового кабінету інженера КП «ОМБТІ та РОН у м. Біляївка» ОСОБА_7 , розташованого у будівлі Великодальницької селищної ради, за адресою: вул. Б. Хмельницького, 3-Г, смт. В. Дальник Біляївського району Одеської області звернувся громадянин ОСОБА_11 , якому у зв`язку з необхідністю переукладання договору з ПАТ «Одесагаз» необхідно було отримати технічний паспорт на будинок його матері ОСОБА_12
ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , оглянувши надані ОСОБА_12 документи, вказали останньому про необхідність проведення нових замірів та можливість виготовлення технічного паспорту, та передали замовлення ОСОБА_8 . Останній, вказавши ОСОБА_11 на припинення дії його будівельний паспорту з 1992 року та, достеменно знаючи, що офіційна вартість виготовлення технічного паспорту складає 722 грн, повідомив ОСОБА_11 , що виготовлення нового паспорту коштуватиме 2500 доларів США. При цьому ОСОБА_8 попередив ОСОБА_12 , що в разі відмови передати вказану суму, до нього будуть застосовані штрафні санкції в сумі 11950 грн і виготовлення паспорту довго триватиме, а у випадку передачі 2500 доларів США штраф не застосовуватиметься і паспорт буде виготовлений протягом 3-х тижнів.
ОСОБА_11 , сприймаючи ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 як посадових осіб БТІ, які за умови передачі неправомірної вигоди мають можливість вплинути на директора КП «ОМБТІ та РОН у м. Біляївка» ОСОБА_10 , бажаючи уникнути штрафу та усвідомлюючи неможливість отримати технічний паспорт іншим шляхом, вимушено погодився на незаконну вимогу ОСОБА_8 , домовившись про поетапну передачу грошей, після чого йому було надано квитанцію для офіційної сплати вартості технічного паспорту, яка складала 722 грн.
14 листопада 2013 року ОСОБА_11 у приміщені Великодальницької сільської ради передав ОСОБА_8 у присутності ОСОБА_9 частину раніше обумовленої неправомірної вигоди у сумі 500 доларів США, що за курсом НБУ становило 3995 грн, а 22 січня 2014 року там же другу частину неправомірної вигоди у сумі 1 000 доларів США, що за курсом НБУ становило 7990 грн, за вплив на рішення ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_8 було затримано співробітниками міліції.
Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги відсутність інших доказів, які б беззаперечно без сумніву доводили вину обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності їх вини слід тлумачити на їх користь, тому прийняв рішення про необхідність виправдати їх у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 369-2 КК України. Із правильністю такого рішення погодився і суд апеляційної інстанції.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування судових рішень відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій, визнаючи докази неналежними, не звернули уваги на те, що ці докази були отримані у передбаченому КПК України порядку і за своїм змістом встановлюють наявність фактів та обставин, які мають значення для кримінального провадження й підлягають доказуванню. Зазначає, що стороною захисту порушено порядок відкриття матеріалів, проте подані в судовому засіданні додаткові матеріали не були визнані судом недопустимими доказами, а були враховані при ухваленні судового рішення. Вказує на те, що в апеляційному порядку кримінальне провадження було розглянуто колегією суддів, склад якої визначено внаслідок безпідставного втручання до автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що обвинувальний акт відносно виправданих не містив формулювання обвинувачення. Вважає за необхідне призначити новий розгляд в суді першої інстанції, де суд під час підготовчого провадження має право прийняти рішення, передбачене ст. 314 КПК України, зокрема повернути прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків.
У запереченні на касаційну скаргу виправданий ОСОБА_13 просить залишити судові рішення у кримінальному провадженні без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор частково підтримала касаційну скаргу та вважала, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Захисник ОСОБА_14 заперечила проти задоволення касаційної скарги прокурора і вважала, що судові рішення необхідно залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було. Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону.
З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції, встановивши, що органом досудового розслідування не надано належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, і таких доказів не здобуто під час судового слідства, виправдав вказаних осіб за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.
При цьому, виправдовуючи ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , суд зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення. Визнаючи докази неналежними і недопустимими, мотивував свої висновки щодо кожного окремого доказу.
Не погодившись з рішенням суду, прокурор оскаржив вирок в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції визнав необгрунтованими доводи прокурора відносно незаконності виправдувального вироку, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановив, що показаннями свідків, допитаних судом, та письмовими доказами, наданими прокурором та дослідженими в судовому засіданні, не підтверджується, щоб ОСОБА_8 одержав неправомірну вигоду для себе та інших осіб за вплив на прийняття рішення ОСОБА_10 і що такий вплив взагалі здійснювався.
Апеляційний суд, дослідивши докази в судовому засіданні, встановив, що ними підтверджується лише факт отримання ОСОБА_8 грошових коштів від ОСОБА_11 . При цьому суд дійшов правильного висновку, що наведений факт не може бути покладений в основу обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні і обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в отриманні грошових коштів для інших осіб, та що вказані кошти були отримані за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а також і вимагання неправомірної вигоди та наявність попередньої змови між обвинуваченими ґрунтується лише на припущеннях.
Таким чином, суд згідно зі ст. 94 КПК України повно та всебічно дослідив усі докази, дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що допустимими та достатніми доказами не доведено наявність в діях ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 складу інкримінованого злочину.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції визнав дії ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 такими, що не містять складу злочину. Таким чином апеляційний суд дійшов правильного висновку про необхідність залишити виправдувальний вирок відносно виправданих без змін.
Суд касаційної інстанції визнає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що доказами у даному кримінальному провадженні, як кожним окремо, так і в сукупності, не доведено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 за обставин, які були зазначені в обвинувальному акті, своїми умисними діями вчинили одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вимоги, за попередньою змовою групою осіб. Тому визнає обґрунтованим рішення суду про необхідність виправдати їх за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, та ухвалити щодо них виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведенням, що в їхніх діях є склад інкримінованого кримінального правопорушення.
При розгляді кримінального провадження апеляційний суд навів у своєму рішенні суть доводів апеляційної скарги прокурора, ретельно їх перевірив, проаналізував і дав на них переконливі відповіді. Крім того, виклав аналіз доказів і навів детальні мотиви прийнятого рішення, спростувавши твердження сторони обвинувачення щодо безпідставності виправдання ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Посилання прокурора на те, що кримінальне провадження в апеляційному порядку було розглянуто незаконним складом суду у зв`язку з тим, що склад колегії суддів визначено внаслідок безпідставного втручання до автоматизованого розподілу судової справи між суддями є необгрунтованими. Зазначені доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, у яких міститься лише первинний протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями, згідно з яким справу розподілено для розгляду колегією у складі головуючого судді ОСОБА_15 та суддів ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які і брали участь у розгляді кримінального провадження. При цьому, треба відмітити, що ці судді не брали участі у попередньому перегляді цього вироку, а тому й у них не було підстав для упередженості, як про це зазначає прокурор у касаційній скарзі.
Доводи у скарзі прокурора про необхідність скасування судових рішень із призначенням кримінального провадження на новий розгляд в суді першої інстанції з тих підстав, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не містив конкретного формулювання обвинувачення, а під час нового розгляду суд матиме можливість повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, не є переконливими. Адже прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, мав можливість змінити формулювання обвинувачення, але цього не зробив. Покладати ж на суд функції однієї зі сторін кримінального провадження є неприпустимим та таким, що суперечить засаді змагальності, передбаченій п. 15 ч. 1 ст. 7 та ст. 22 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, перевіркою кримінального провадження не встановлено. Тому підстав для задоволення касаційної скарги судом касаційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3