Дата документу Справа № 310/8791/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 310/8791/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/755/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Бердянська виправна колонія (№ 77)»,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 23 травня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2017 року про відмову у застосуванні Закону України «Про амністію у 2016 році», відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в ДУ «Бердянська виправна колонія (№ 77)».

Встановлені ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2017 року обставини:
До Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно наданих адміністрацією ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» документів, ОСОБА_7 раніше не судимий.
По теперішній справі засуджений 26.06.2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 186 ч. 2, 75, 76, 104 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2014 року іспитовий строк скасовано направлений в місця позбавлення волі на 4 роки.
Знову засуджений: 07.10.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку: 04.12.2014 року.
Кінець строку: 04.06.2019 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній до повного відбуття покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2013 року, знову вчинив умисний злочин, за який відбуває покарання на даний час.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, невмотивованою та необґрунтованою. Зазначаючи, що не вчиняв умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин, вважає, що він відноситься до тієї категорію осіб, до яких застосовується Закон України «Про амністію у 2016 році». Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, думку засудженого та захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, вислухавши позицію прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 3 ст. 92 Конституції України амністія оголошується законом України.

Відповідно до положень ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Частиною 2 статті 86 КК України передбачено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
У відповідності до ч. 1 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22 грудня 2016 року "Про амністію у 2016 році".

Судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_7 не підпадає під дію ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки не відноситься до кола осіб, визначених ст.1 цього Закону.

Натомість, згідно до положень ст. 3 наведеного Закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2014 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднане невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2013 року та остаточно призначено до відбування 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Покарання засуджений за злочин середньої тяжкості відбуває з 04.12.2014 року, що підтверджується довідкою Бердянської виправної колонії № 77 (а.п. 8), тобто станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 відбув більше частини призначеного йому покарання і тому підпадає під дію ст. 3 даного Закону.

Висновок суду про те, що ОСОБА_7 , з огляду на п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», не є суб`єктом Законом України «Про амністію у 2016 році» слід вважати помилковим.

Так, за матеріалами провадження вбачається, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2013 року ОСОБА_7 засуджувався за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки (а.п. 9-10).

Таким чином ОСОБА_7 попереднім вироком був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, проте яке не відбував, оскільки якраз і був звільнений від його відбування з іспитовим строком. Положення статті 75 КК України не стосуються питання саме призначення покарання, а передбачають підстави та умови для звільнення особи від відбування покарання і сама стаття перебуває у розділі 12 КПК України, що визначає звільнення від покарання та його відбування.

З огляду на це, на ОСОБА_7 не поширюється заборона, визначена пунктом «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», на яку послався суд першої інстанції, бо вона передбачає, що амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.

Знову вчинений засудженим злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості. З цієї підстави відсутня і заборона стосовно ОСОБА_7 , встановлена п «в» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 не відноситься до осіб, перелічених у статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" до яких амністія не застосовується.

Отже обмеження, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно застосування до ОСОБА_7 положень вказаного закону відсутні.

За викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 положень ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому необхідно звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі, яке він відбуває за злочин середньої тяжкості і на день набрання чинності цього закону відбув більше частини покарання, призначеного йому вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2014 року.

Таким чином ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, а апеляційна скарга засудженого задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КК України, ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2017 року про відмову у застосуванні Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2014 року покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4