АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/600/18 Справа № 200/7842/18 Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2018 року було частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 червня 2018 року з визначенням застави у розмірі 528 600 гривень.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину за ч.3 ст.368 КК України, що підтверджується наявними вагомими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінальне правопорушення ОСОБА_11 від 09 березня 2018 року, протоколами допитів у якості свідка ОСОБА_11 від 09 березня 2018 року, 03 квітня 2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 27 квітня 2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 27 квітня 2018 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_14 від 28 квітня 2018 року під час якого вилучено, в тому числі, грошові кошті, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_7 від 27 квітня 2018 року. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, в клопотанні старшого слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Слідчим суддею враховано те, що інкримінований ОСОБА_7 злочин за ч.3 ст.368 КК України, є тяжким, за який покарання визначено виключно у виді позбавлення волі строком від 5-ти до 10-ти років. А тому слідчий суддя вважає, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_7 та серйозність висунутої підозри, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 скоїв дане кримінальне правопорушення будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб із адвокатом ОСОБА_14 , є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 в силу здобутих під час служби зв`язків, може як особисто, так і з використанням цих зв`язків, незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення або іншим чином перешкоджати здійсненню кримінального провадження, що в свою чергу ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження.

Як особа ОСОБА_7 характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений та має на утриманні дитину, позитивно характеризується як за місцем проживання, має відзнаки по роботі. Однак, незважаючи на позитивні дані про особу підозрюваного, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 за інкримінований злочин, конкретні обставини вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, розмір неправомірної вигоди, а також наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження і вважає доцільним з метою запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також, в ході розгляду клопотання встановлений факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_7 оскільки саме такий запобіжний захід, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а отже, не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, сторона захисту вказує на те, що ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2018 винесена незаконно у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства в наслідок ухвалення рішення незаконним складом суду. Судом в порушення зазначеної норми закону не вказано у вступній частині статтю кримінального закону, у вчиненні якого підозрюється обвинувачується особа та номер кримінального провадження. Крім цього, судом у вступній частині ухвали зазначаються сторони кримінального провадження, крім суду секретаря та захисників зазначається прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_10 , що є незаконним.

Вказують, що 27.04.2018 року близько 19.00 годин ОСОБА_7 подзвонили на його мобільний телефон оперативні співробітники СБУ та повідомили, що потрібно зустрітись на що останній надав згоду. Таким чином, біля будинку по АДРЕСА_2 його було фактично затримано. Під час обшуку, як вбачається із протоколу будь яких речей або предметів які вказували на вчинення кримінального правопорушення в нього не виявлено (грошей у вигляді неправомірної вигоди або інше). Таким чином підстава затримання без ухвали суду не чим не обгрунтована і не підтверджена. Під час розгляду клопотання ні прокурор, ні слідчий не змогли повідомити суду про підстави затримання, однак про це заявляв захист.

Ще апелянти зазначають, що слідчим суддею взагалі не досліджувалося питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 . З тексту повідомлення про підозру не вбачається, коли саме слідчий ОСОБА_7 залучив до отримання неправомірної вигоди у ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_14 , за яких обставин це відбулося і т.д. Також незрозуміло із тесту повідомлення ОСОБА_7 про підозру, чим саме підтверджується отримання ОСОБА_7 неправомірної вигоди саме через ОСОБА_14 та на підставі чого представники сторони обвинувачення прийшли до висновку про те, що грошові кошти ОСОБА_16 передавалися ОСОБА_14 саме для ОСОБА_7 та саме за прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_15 .

Також зазначають, що не можуть погодитись з думкою слідчого судді з приводу наявності ризиків, оскільки, виходячи із тексту ухвали слідчого судді вбачається, що єдиним обґрунтуванням наявності ризику переховування від органів досудового слідства є повідомлення підозри ОСОБА_7 у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, та можливе призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що суперечить практиці ЄСПЛ. Посилання ж слідчого судді на наявність ризиків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України є також незрозумілим, оскільки слідчий суддя обґрунтовує зазначені ризики лише наявністю якихось зв`язків ОСОБА_7 , здобутих ним під час служби. При цьому слідчим суддею не наведено жодного конкретного факту або прикладу, не зазначено які саме зв`язки та яким саме чином ОСОБА_7 може використовувати з метою впливання на свідків, знищення доказів або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (при тому не зрозуміло яким самим), оскільки навіть під час судового засідання представник сторони обвинувачення - старший слідчий в ОВС СВ УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , відповідаючи на запитання захисту чітко зазначив, що до клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ним не долучалися ніяких матеріалів та документів, що підтверджують наявність ризиків, передбачених п.1-4 ч.1 ст. 177 КПК України окрім повідомлення ОСОБА_7 про підозру, яке само по собі не може підтверджувати, спростовувати наявність вказаних ризиків.

Крім того, захисники звертають увагу, що в оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначено ніяких конкретних обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини, а також на непомірно великий для ОСОБА_7 та його сім`ї розмір застави, визначений слідчим суддею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінальне правопорушення ОСОБА_11 від 09 березня 2018 року, протоколами допитів у якості свідка ОСОБА_11 від 09 березня 2018 року, 03 квітня 2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 27 квітня 2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 27 квітня 2018 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_14 від 28 квітня 2018 року під час якого вилучено, в тому числі, грошові кошті, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_7 від 27 квітня 2018 року тощо.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження обставини, викладені в клопотанні слідчого, та встановлені слідчим суддею про наявність ризиків, а саме те, що ОСОБА_7 , знаходячись на свободі, може незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення або іншим чином перешкоджати здійсненню кримінального провадження, що в свою чергу ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, а також те, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 було невірно інкриміновано вищевказане кримінальне правопорушення є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Доводи ж захисту про те, що суд першої інстанції встановив завеликий розмір застави, який не відповідає майновому стану підозрюваного та його родини, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням того, що ризики, встановлені судом, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми ч.5 ст. 182 КПК України, визнавши це виключним випадком, встановив, що застава у зазначених для тяжкого злочину межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, призначив її у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно, тому апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги сторони захисту, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а натомість спростовуються наданими матеріалами в повному обсязі, у зв`язку з чим є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2