справа №190/1288/17
провадження №1-кп/176/59/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

судового розпорядника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води кримінальне провадження № 0000839, відомості про яке 04 серпня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2010 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ч. 1 ст.70 КК України, до 8 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

з участю учасників судового провадження: прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового слідства ОСОБА_4 ставиться за провину вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він будучи особою суспільно-небезпечною, раніше неодноразово судимою, відбуваючи призначену міру кримінального покарання у Державній установі «П`ятихатськана виправна колонія №122» з 04 листопада 2010 року за вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 23.06.2010 року за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 70 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, протиправної поведінки не змінив, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та систематично порушував вимоги режиму відбування покарання, що виражалося у відмові виконання законних вимог представників адміністрації установи виконання покарань, за що на законних підставах неодноразово притягувався до різних видів дисциплінарних стягнень, в тому числі у вигляді переведення до ПКТ. За злісне порушення установленого порядку відбування покарання засуджений ОСОБА_4 , за постановою начальника виправної установи від 25.02.2017 року на законних підставах був підданий стягненню у виді переведення до ПКТ (приміщення камерного типу) строком на 3 місяці. Після закінчення відбування стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу засуджений ОСОБА_4 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і продовжив злісно порушувати вимоги режиму відбування покарання. Так, 03.08.2017 року приблизно о 08 год. 20 хв. у відділенні соціально психологічної служби №3 начальником відділення соціально психологічної служби №3 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 , оперуповноваженого капітана внутрішньої служби ОСОБА_8 , в.о. начальника відділу СВтаПР капітана внутрішньої служби ОСОБА_9 , ЧПНУ підполковника внутрішньої служби ОСОБА_10 забезпечивши засудженого ОСОБА_4 всім необхідним для прибирання інвентарем, а саме віником, цеберкою з водою, ганчіркою та шваброю, пред`явив законну вимогу засудженому ОСОБА_4 здійснити роботу з самообслуговування, а саме: здійснити вологе прибирання спального приміщення відділення соціального психологічної служби №3, де він проживає, згідно графіку чергування, який було оголошено 31.07.2017 року засудженому ОСОБА_4 , який відмовився поставити підпис, про що було складено відповідний акт. Втім, засуджений ОСОБА_4 , будучи фізично здоровим, одягнутим по сезону, нагодованим, згідно із встановленими нормами та забезпеченим всім необхідним для прибирання інвентарем, попередженим про кримінальну відповідальність за ст.391 КК України виконати поставлену законом вимогу безпідставно відмовився у категоричній формі, не маючи на те належних підстав і до прибирання не приступив, тим самим порушив вимоги підпунктів 2.1,2.2, 2.5 Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а також кримінально виконавчого кодексу України ст.107 ч.3 абз.1,2,3,4.

Таким чином дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Пред`явлене обвинувачення ґрунтується на показах свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , протоколах процесуальних дій, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, наполягаючи на тому, що він у категоричній формі не ухилявся від вологого прибирання спального приміщення відділення психологічної служби №3, де він проживав, а лише зазначив на тому, що цього зробити не можливо за відсутності води в установі. При цьому, суду пояснив, що 03.08.2017 року до нього в СПС №3 прийшли працівника П`ятихатського ВК (122) ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та запропонували пройти до кабінету начальника відділення СПС №3 ОСОБА_7 не пояснюючи причин, на що він відмовився. Пізніше, приблизно о 08 год.20 хв. до нього підійшли знов ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та пропонували йому здійснити вологе прибирання спального відділення СПС №3, на що ОСОБА_4 відповів що не може цього зробити, оскільки в колонії як тиждень не має води. При цьому зазначив, що у нього можливо є температура. Також, зазначив, що не відмовляється від прибирання. Тоді йому було запропоновано сходити до медичної частини, яка працює з 10 години 00 хвилин. О 10:00 годині ОСОБА_4 самостійно пішов до медичної частини лікаря ОСОБА_12 , потім прийшов ОСОБА_7 та почав розпитувати лікаря чи може ОСОБА_4 здійснювати прибирання, на що лікар відповів що може. При цьому, лікар ОСОБА_12 поставив ОСОБА_4 діагноз: о.реніт, хр.гастодуоденіт, призначено лікування. Температура тіла 36,9, тиск 125/80. Потім, не встигши отримати ліки, його відвели до відділення в кабінет начальника СПС №3, там же були ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і почали знов пропонувати здійснити вологе прибирання. На що він відповів, що не може зробити прибирання, оскільки відсутня вода. Та від прибирання не відмовляється. Потім пішов до свого спального місця. Взяв суху ганчірку витер пиляку та замів біля свого спального місця. Зазначивши, що все відділення не замітав, оскільки йому б не дозволили б це зробити інші засудженні, тому що піднялась би пилюка. Після чого, працівники адміністрації колонії до спального відділення СПС №3 не приходили. На запитання чи надавався йому інвентар для прибирання, відповів, що взагалі його не бачив. Також пояснив, що на території колонії є колодязь з підземною водою, який находиться в промзоні біля котельної, але туди виходити йому заборонено. Також зазначив, що від нього ніяких письмових пояснень не вимагали тільки погрожували, що застосують до нього ст.391 КК України.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що працює на посаді чергового помічника начальника Державної установи «П`ятихатська виправна колонія №122» та на нього покладено обов`язки з контролю за виконанням режимних вимог в установі та організацію нагляду за засудженими. Зранку 03 серпня 2017 року, під час перебування на чергуванні, начальник відділення соціально-психологічної служби №3 ОСОБА_7 , повідомив йому, що у відповідності до графіку чергування, один із засуджених має приступити до прибирання спального приміщення зазначеного відділення. Після цього, він, начальник відділення ОСОБА_7 , оперуповноважений ОСОБА_8 та заступник начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 , для здійснення належного контролю, пройшли до відділення соціально-психологічної служби №3, яке знаходиться на третьому поверсі установи. Знаходячись у спальному приміщенні вказаного відділення, де проживають засуджені, начальник відділення ОСОБА_7 , запропонував засудженому ОСОБА_4 пройти до нього в кабінет, який розташований в цьому ж приміщенні, щоби там оголосити йому графік чергування, згідно якого засуджений повинен був приступити до чергування в цей день. Там же засудженому ОСОБА_4 планувалось вручити весь необхідний інвентар для прибирання, який знаходився біля самого кабінету. Оскільки засуджений ОСОБА_4 так і не прибув за викликом до кабінету начальника відділення, графік чергувань був оголошений йому на місці, в спальному приміщенні відділення. Після цього, начальник відділення ОСОБА_7 , звернувся із вимогою до засудженого ОСОБА_4 щоби той приступив до прибирання спального приміщення. Однак, засуджений ОСОБА_4 відмовився виконувати зазначену вимогу начальника відділення. Разом з тим, свідок зазначив, що дана відмова не була категорична, однак засуджений своїми діями давав ясно зрозуміти, що не бажає виконувати вимогу начальника відділення, а саме так і не приступив до прибирання спального приміщення, називав різні відмовки, жартував та ухилявся від розмови, переходячи з одного місця на друге. Через деякий час засуджений ОСОБА_4 також почав жалітись на погане самопочуття. Після цього, начальник відділення ОСОБА_7 , запропонував засудженому ОСОБА_4 пройти в медичну частину установи для проходження медичного огляду, на що останній відповів відмовою. Свідок зазначив, що весь цей час проводив відеозйомку даної події на відеореєстратор.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що працює в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122». При цьому пояснив, що 03 серпня 2017 року, приблизно о 8 годині 20 хвилин, він, перебуваючи в спальному приміщенні відділення соціально-психологічної служби №3, що знаходиться на третьому поверсі будівлі, в присутності чергового помічника начальника ОСОБА_10 , заступника начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 , оперуповноваженого ОСОБА_8 , запропонував засудженому ОСОБА_4 приступити до прибирання спального приміщення відділення як чергового в цей день, згідно затвердженого графіку чергувань. Однак, ОСОБА_4 , не відмовившись в категоричній формі від прибирання, почав ухилятися від виконання своїх обов`язків чергового, ходив по приміщенню з одного місця на друге, а також казав, що немає води щоби прибирати. Водночас, свідок наголошував на тому, що ОСОБА_4 був забезпечений всім необхідним інвентарем для прибирання, а саме відром з водою кімнатної температури, перчатками, шваброю та ганчіркою. Вказаний інвентар в цей час знаходивсь біля кабінету начальника відділення на відстані 10 метрів від засудженого. Також в приміщенні мається вода та водонагрівач в кімнаті для вмивання. Через деякий час засуджений ОСОБА_4 почав скаржитися на погане самопочуття. Після того, як о 10 годині розпочала свою роботу медична частина установи, він доставив засудженого ОСОБА_4 до лікаря для проведення його медичного огляду на стан здоров`я. За результатом медичного огляду, лікарем було видано довідку про те, що засуджений ОСОБА_4 за станом здоров`я може виконувати роботи з прибирання. Потім засудженого ОСОБА_4 повернули до відділення соціально-психологічної служби №3, де йому в чергове, в усній формі, запропонував приступити до виконання своїх обов`язків чергового та розпочати прибирання спального приміщенні відділення. Однак, засуджений ОСОБА_4 знову почав ухилятися від виконання своїх обов`язків і так не приступив до чергування. Після цього, точного часу свідок не пам`ятає, відносно ОСОБА_4 було заведено матеріали за фактом відмови від чергування. При цьому, свідок зазначив, що ОСОБА_4 оголошувались положення ч. 5 ст. 118 КВК України та його попереджали про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 391 КК України, у разі злісної непокори вимогам адміністрації установи виконання покарань. Також свідок вказав, що 31 липня 2017 року ОСОБА_4 оголошувався графік чергувань, однак останній відмовився ставити про це свій підпис.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що працює в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122». При цьому пояснив, що 03 серпня 2017 року він, разом з черговим помічником начальника установи ОСОБА_10 та заступником начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 прибули до відділення соціально-психологічної служби №3, що знаходиться на третьому поверсі будівлі, в службовий кабінет начальника відділення ОСОБА_7 . У їх присутності начальник відділення ОСОБА_7 , викликав до себе в кабінет засудженого ОСОБА_4 щоби запропонувати останньому приступити до чергування, згідно затвердженого графіку чергувань. Однак, засуджений ОСОБА_4 до службового кабінету начальника відділення прибути відмовився. Після цього, він, начальник відділення ОСОБА_7 , черговий помічник начальника установи ОСОБА_10 , заступник начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 пройшли до спального приміщення соціально-психологічної служби №3, де перебував засуджений ОСОБА_4 . Знаходячись у спальному приміщенні відділення, біля спального місця засудженого, приблизно о 8 годині 30 хвилин, начальник відділення ОСОБА_7 , запропонував ОСОБА_4 як черговому приступити до прибирання спального приміщення відділення. На вказану вимогу начальника відділення ОСОБА_4 відповів відмовою. Водночас свідок зазначив, що дана відмова не була категорична та полягала в тому, що засуджений ОСОБА_4 так і не приступив до прибирання спального приміщення, вказував на відсутність води в установі, через деякий час почав скаржитись на погане самопочуттям. При цьому, свідок наголошував на тому, що ОСОБА_4 був забезпечений всім необхідним інвентарем для прибирання, а саме відром з водою, перчатками, шваброю, ганчіркою та віником. Вказаний інвентар знаходивсь біля входу до службового кабінету начальника відділення. Після того як ОСОБА_4 почав скаржитись на погане самопочуття, йому пропонувалось пройти для обстеження на стан здоров`я до медичної частини, що починає свою роботу з 8 години, однак останній відмовився. Також свідок вказав, що йому відомо, що пізніше, приблизно о 10 годині, засудженого ОСОБА_4 все же оглянув лікар в медичній частині. За результатами даного медичного огляду, лікар надав висновок, що ОСОБА_4 за станом свого здоров`я може виконувати роботи з прибирання. Після цього, ОСОБА_4 повторно пропонувалося виконати свої обов`язки чергового та приступити до прибирання спального приміщення, однак останній продовжував ухилятися. Приблизно вже після 10 години, відносно ОСОБА_4 було заведено матеріали за фактом відмови від чергування. При цьому, свідок зазначив, що до цього, заступник начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 попереджав засудженого ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність у випадку злісної непокори вимогам адміністрації установи виконання покарань. Одночасно свідок показав, що йому відомо про те, що ОСОБА_4 і раніше відмовлявся приступати до чергування, проте не знає чи складались відносно останнього за даними фактами якісь матеріали.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що працює в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122». Також пояснив, що 03 серпня 2018 року, приблизно о 8 годині 20 хвилин, він, разом з начальником відділення соціально-психологічної служби №3 ОСОБА_7 , черговим помічником начальника ОСОБА_10 , та оперуповноваженим ОСОБА_8 , були присутні під час того коли засудженому ОСОБА_4 пропонувалося приступити до вологого прибирання спального приміщення відділення, як чергового в цей день, згідно затвердженого графіку чергувань. При цьому зазначив, що засуджений ОСОБА_4 , не даючи чіткої відповіді на дану вимогу, вчиняв дії по ухиленню від виконання свої обов`язків чергового, а саме казав, що в установі немає води, скаржився на погане самопочуття, переміщувався по спальному приміщенню з одного місця на інше. За даним фактом ним (свідком) було складено відповідний рапорт. Також свідок вказав, що перед цим ОСОБА_4 демонстративно відмовився прибути до службового кабінету начальника відділення на вимогу начальника відділення ОСОБА_7 , чим показав свою зневагу до представників адміністрації установи. У зв`язку із скаргами на погане самопочуття, о 10 годині, він (свідок), начальник відділення соціально-психологічної служби №3 ОСОБА_7 та черговий помічник начальника ОСОБА_10 , доставили засудженого ОСОБА_4 до медичної частини установи, де того оглянув лікар. За результатами медичного огляду, лікар надав висновок, що засуджений ОСОБА_4 за станом свого здоров`я може виконувати роботи з прибирання. Потім засудженого ОСОБА_4 повернули до відділення соціально-психологічної служби №3 де в службовому кабінеті начальника відділення йому знову запропонував приступити до волого прибирання спального приміщенні відділення. Крім того, свідок зазначив, що він особисто також попередив засудженого ОСОБА_4 про дисциплінарну та кримінальну відповідальність у разі злісної непокори вимогам адміністрації установи виконання покарань. Однак, засуджений ОСОБА_4 , не даючи чіткої відповіді на дану вимогу, продовжив ухилятися від виконання своїх обов`язків чергового. Також, надаючи відповіді на питання, свідок наголошував на тому, що всі рази коли засудженому ОСОБА_4 пропонували приступити до волого прибирання спального приміщення відділення, останній в повному обсязі був забезпечений необхідним інвентарем для прибирання, в тому числі відром з водою, оскільки даний інвентар весь цей час знаходивсь в коридорі біля входу до службового кабінету начальника відділення. При цьому, свідок ОСОБА_9 зазначив, що матеріали відносно ОСОБА_4 були складені 0 08 год. 20 хв.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що працює на посаді фельдшера медичної частини Державної установи «П`ятихатська виправна колонія №122». Також пояснив, що приблизно о 10 годині на початку серпня 2017 року начальник відділення соціально-психологічної служби №3 ОСОБА_7 , та ще один працівник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія №122», хто саме свідок не пам`ятає, привели до нього на прийом для проведення медичного огляду засудженого ОСОБА_4 , який скаржився на болі в шлунку та нежить. Після цього, він провів медичний огляд засудженого ОСОБА_4 за результатами якого поставив йому діагноз та виписав рецепт. При цьому, зазначив, що стан здоров`я ОСОБА_4 був таким, що дозволяв йому виконувати роботи по прибиранню. Крім того, вказав, що під час проведення даного медичного огляду поряд із засудженим ОСОБА_4 постійно перебував начальник відділення соціально-психологічної служби №3 ОСОБА_7 , який також був проінформований про стан здоров`я ОСОБА_4 . Разом з тим пояснив, що відразу ніяких довідок про стан здоров`я ОСОБА_4 нікому не видавав. Однак пізніше, вже після 16 години, до нього прийшов начальник відділення соціально-психологічної служби №3 ОСОБА_7 , та на його прохання він надав йому довідку про те, що засуджений ОСОБА_4 за результатами проведеного медичного огляду може виконувати роботи по прибиранню. Також свідок уточнив, що під час проведення медичних оглядів, якщо ним виявляються якісь відхилення у стані здоров`я засуджених осіб, якім не дозволяють працювати, він відразу надає довідку про звільнення такої особм від роботи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що працює на посаді чергового помічника начальника Державної установи «П`ятихатська виправна колонія №122». При цьому пояснив, що приблизно на початку серпня 2017 року о 8 годині ранку він перебував на роботі та під час перезміни, яка відбувається протягом певного часу, готувався заступити черговим помічником установи у зв`язку з чим проходив інструктаж. В цей час черговий помічник начальника ОСОБА_10 , який ще також перебував на роботі та якого він мав змінити, повідомив йому, що засуджений ОСОБА_4 відмовився чергувати у відділені, згідно затвердженого графіку, оскільки скаржиться на стан здоров`я. Далі, у його (свідка) присутності, засудженого ОСОБА_4 було доставлено до медичної частини, де того оглянув лікар. По завершенню медичного огляду лікарем засудженого ОСОБА_4 останнього було супроводжено до відділення соціально-психологічної служби №3. В той же день, приблизно після обіду, точного часу свідок не пам`ятає, на прохання начальника відділення соціально-психологічної служби №3 ОСОБА_7 , він та заступник начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 , були присутніми в кабінеті начальника відділення під час того як засудженому ОСОБА_4 вдруге пропонувалося приступити до прибирання спального приміщення відділення, згідно затвердженого графіку чергувань. На дану вимогу начальника відділення ОСОБА_7 засуджений ОСОБА_4 ствердної відповіді не надав та до чергування не приступив. При цьому, свідок вказував на те, що засуджений ОСОБА_4 в повному обсязі був забезпечений всім необхідним інвентарем для прибирання, а саме відром з теплою водою, шваброю та ганчіркою. Вказаний інвентар знаходивсь в коридорі відділення. Начальник відділення ОСОБА_7 , показуючи на даний інвентар пропонував ОСОБА_4 ним скористатись. Також надаючи відповіді на питання прокурора свідок пояснив, що у випадку якщо за результатами медичного огляду встановлюються, що засуджена особа за станом здоров`я не може працювати, лікар відразу надає довідку про звільнення такої особи від робіт.

За клопотанням сторони обвинувачення на підтвердження наявності в діях ОСОБА_4 ознак вищезазначеного кримінального правопорушення досліджені у судовому засіданні наступні письмові докази:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.08.2017 року, відповідно до якого органом досудового розслідування внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України /а.к.п.1-2/;

- супровідний лист від 04.08.2017 року про направлення матеріалів поліції по факту вчинення правопорушення засудженим ОСОБА_4 . При цьому, не зазначено саме по якому факту. /а.к.п.3/;

- рапорт від 03.08.2017 р. підписаний начальником відділення соціально-психологічно служби №3 ОСОБА_7 , де останній доповідає, що 03 серпня 2017 року о 08 годині 20 хвилин, засуджений ОСОБА_4 відмовився в категоричній формі здійснити вологе прибирання коридору та спального приміщення відділення СПС №3 згідно графіку, мотивуючи свою відмову власними переконаннями та погіршенням станом здоров`я. Далі, о 10 годині 00 хвилин засудженого ОСОБА_4 було доставлено до медичної частини установи для медичного обстеження, де встановлено, що ОСОБА_4 за станом здоров`я роботи з самообслуговування, а саме, здійснювати вологе прибирання коридору та спального приміщення відділення СПС№3 виконувати може. Після чого о 11 годині 15 хвилин ОСОБА_7 у присутності в.о. начальника відділу СВтаПР капітана внутрішньої служби ОСОБА_9 та ЧПНУ капітана внутрішньої служби ОСОБА_11 втретє запропонував засудженому ОСОБА_4 здійснити вологе прибирання коридору та спального приміщення СПС №3, але останній знов відмовився. Інвентарем для прибирання, а саме віником, цеберкою з водою, ганчіркою та шваброю, засуджений ОСОБА_4 був забезпечений в повному обсязі. Надати письмові пояснення по факту злісного невиконання законних вимог адміністрації установи, ОСОБА_4 відмовився в категоричній формі, про що складено відповідний Акт. При цьому, даний рапорт обліковано у книзі обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події П`ятихатської ВК(122) під №9 о 08 год.20 хв., що підтверджується відбитком штемпелю.

Тобто, в рапорті який зареєстрований о 08:20 год. розповідається про події які мали місце після 08:20 год. Також, події описані в рапорті не узгоджуються з поясненями які ОСОБА_7 надав у судовому засіданні в якості свідка під присягою, де зазначив, що ОСОБА_4 в категоричній формі не відмовлявся від прибирання. /а.к.п. 4/;

- рапорт від 03.08.2017 р. підписаний начальником відділення соціально-психологічно служби №3 ОСОБА_9 , де останній доповідає, що 03 серпня 2017 року о 08 годині 20 хвилин, у його присутності засуджений ОСОБА_4 відмовився в категоричній формі від виконання встановлених законодавством вимог персоналу установи, мотивуючи свою відмову власними переконаннями та погіршенням станом здоров`я. Далі, о 10 годині 00 хвилин засудженого ОСОБА_4 було доставлено до медичної частини установи для медичного обстеження, де встановлено, що ОСОБА_4 за станом здоров`я роботи з самообслуговування, а саме, здійснювати вологе прибирання коридору та спального приміщення відділення СПС№3 виконувати може. Після чого о 11 годині 15 хвилин начальник відділення СПС №3 ОСОБА_7 у присутності ЧПНУ капітана внутрішньої служби ОСОБА_11 втретє запропоновано засудженому ОСОБА_4 здійснити вологе прибирання коридору та спального приміщення СПС №3, але останній знов відмовився. Інвентарем для прибирання, а саме віником, цеберкою з водою, ганчіркою та шваброю, засуджений ОСОБА_4 був забезпечений в повному обсязі. Надати письмові пояснення по факту злісного невиконання законних вимог адміністрації установи, ОСОБА_4 відмовився в категоричній формі, про що складено відповідний Акт.

Однак, події описані в рапорті не узгоджуються з поясненнями які ОСОБА_9 надав у судовому засіданні в якості свідка під присягою, де зазначив, що ОСОБА_4 в категоричній формі не відмовлявся від прибирання. /а.к.п.5/;

- Акт від 03.08.2017 року про те, що засуджений ОСОБА_4 відмовився надати письмові пояснення по факту порушення режиму утримання, складеним співробітниками П`ятихатської ВК (122) ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 . Однак, в цьому акті не зазначено саме по якому факту ОСОБА_4 відмовився давати письмові пояснення/а.к.п.6/;

- Акт від 31.07.2017 року про те, що засуджений ОСОБА_4 відмовився ставити підпис з ознайомленням у графіку чергування у відділенні СПС №3 на серпень місяць 2017 року, складеним співробітниками П`ятихатської ВК (122) ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 /а.к.п.7/;

- графік чергування засуджених відділення СПС №3 на серпень місяць 2017 р., затвердженого начальником відділення СПС П`ятихатської ВК (122) ОСОБА_7 , згідно якого засуджений ОСОБА_4 повинен чергувати 03.08.2017 року. При цьому часи прибирання даним графіком не встановлено, зазначено чергування здійснюється з 08:00 год. до 17:00 год./а.к.п.8/;

- довідка медичної частини П`ятихатської ВК (122) щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , із якої вбачається, що 03.08.2017 року оглянутий засуджений ОСОБА_4 . Згідно висновку фельдшера ОСОБА_12 засуджений за станом здоров`я прибирання приміщення здійснювати може. При цьому, був встановлений діагноз: гострий реніт, хронічний гастродуоденіт, температура тіла 36,9, артеріальний тиск 125/80 /а.к.п. 9/;

- довідка про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_4 , із якої вбачається, що останній має 75 стягнень, заохочень не має /а.к.п.10-11/;

- інформація про поміщення засудженого ОСОБА_4 до приміщення камерного типу /а.к.п.15-19/;

- рапорт від 24.02.2017 року складений працівником П`ятихатської ВК (122) ОСОБА_14 , про те, що 21.02.2017 року засуджений ОСОБА_4 свідомо порушив вимоги режиму утримання, а саме не виконав загальну команду «відбій» та шляхом подолання локальної одиниці знаходився у відділенні СПС №4, де не проживає /а.к.п.20/;

- медичний висновок від 25.01.2017 року на засудженого ОСОБА_4 , що останній за станом здоров`я в ПКТ утримуватися може /а.к.п.21/

- витяг з протоколу засідання адміністративної комісії П`ятихатської ВК (122) №34 від 24 лютого 2017 року, з якого вбачається, що учасники засідання, за результатами розгляду допущеного порушення засудженим ОСОБА_4 прийняли рішення помістити останнього до ПКТ строком 3 місяця /а.к.п. 22/;

- план проведення виховних заходів із засудженим ОСОБА_4 , який утримується у приміщенні камерного типу, затверджений 25.02.2017 року та який має виправлення /а.к.п.26/;

- Акт від 24.02.2017 року про те, що засуджений ОСОБА_4 категорично відмовився ставити свій підпис в постанові про поміщення до ПКТ та в розписці про умови утримання правила поведінки під час утримання в ДІЗО та ПКТ, складений працівниками П`ятихатської ВК (122) ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 /а.к.п.27/;

- протокол огляду диску від 18.08.2017 року /а.к.п.28/;

- в судовому засіданні, відповідно до ст. 359 КПК України проведено демонстрацію відеозапису відображеному на диску DVD R NanoTexе з факту непокори законним вимогам адміністрації П`ятихатської ВК (122) засудженим ОСОБА_4 , що мало місце 03 серпня 2017 року о 08 год. 20 хв. Відеозапис складається із одного файлу №0818002, і містить поганий(нечіткий/тихий) звуковий супровод протягом 07 хв. 15 сек. Зображення перевернуто догоридригом. На відеозапису мається зображення засудженого ОСОБА_4 , який перебував у відділенні СПС №3 з іншими засудженими, до якого підійшли працівники П`ятихатської ВК (122) ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та повідомили засудженого про чергування, а саме зробити вологе прибирання спального приміщення. На що засуджений ОСОБА_4 зазначив, що в установі вже як тиждень не має води, вмиватися нічім, і не можливо зробити вологе прибирання. При цьому, зазначив декілька разів, що він не відмовляється від прибирання, однак у відділенні немає води. Також, зазначив, що почуває себе погано. З відеозапису також вбачається, що інші засуджені, також зазначають на те, що у відділенні немає води, але адміністрація просить їх замовчати , зазначивши, що з ними не спілкуються. Окрім того, з відеозапису вбачається що діалог з ОСОБА_4 вів лише один працівник колонії ОСОБА_9 , а не 4 особи ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ), як це відображено в обвинувальному акті. Також, з проглянутого відеозапису не вбачається яким же саме інвентарем ОСОБА_4 був забезпечений для здійснення вологого прибирання спального приміщення СПС №3. При цьому, з нечіткого мимолітного зображення інвентарю не можливо встановити його місцезнаходження та при зупинці кадру судом було встановлено, що цеберко було порожне, води в ньому не було. /а.к.п.29/;

- постанова від 18.08.2017 року про визнання речовим доказом диск на якому мається запис із фактом непокори законним вимогам адміністрації П`ятихатської ВК (122) засудженим ОСОБА_4 , що мало місце 03 серпня 2017 року /а.к.п.30/;

- повідомлення про підозру у вчиненні кримінального провадження ОСОБА_4 від 19.08.2017 року /а.к.п.31-34/.

Прокурор, перед судовими дебатами, заявляв клопотання про дослідження в судовому засіданні інформацію про забезпечення засуджених водою питною, які відбувають покарання в ДУ «П`ятихатська випровна колонія (122)», а саме договір укладений між ДУ «П`ятихатська випровна колонія (122)» та КП П`ятихатської міської ради «Житлокомплекс» на постачання питної води до установи. А також зазначив, у разі відсутності води на території установи функціонує підземна свердловина, а також на території їдальні маються резерви для води, що дає змогу забезпечити засуджених питною водою в достатній кількості. Судом відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення з тих підстав, що дані докази не були відкриті стороні захисту на досудовому розслідуванні.
Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стороною захисту було заявлено клопотання про виклик та допит свідків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 в режимі відеоконференції та суду пояснив, що він дійсно разом з ОСОБА_4 відбував покарання в П`ятихатській ВК (122). В той день зранку дійсно до них зайшли працівники ВК(122) з відеокамерою та почали вимагати від ОСОБА_4 , щоб той зробив вологе прибирання спального приміщення, на що ОСОБА_4 повідомив про неможливість вологого прибирання, оскільки в установі вже як тиждень не має води. При цьому зазначив, що ОСОБА_4 не відмовлявся від прибирання. В зв`язку із тим, що у виправній установі була відсутня вода і ОСОБА_4 не забезпечили водою для прибирання, то останній і не міг зробити вологе прибирання. Пояснивши, що ОСОБА_4 потім здійснив сухе прибирання.

В ході судового розгляду кримінального провадження сторона захисту (обвинувачений та захисник) відмовилися від заявленого раніше клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 . Обвинувачений свою відмову мотивував тим, що ОСОБА_17 не виходить на зв`язок, та його виклик та допит не є необхідним. Тому, суд не здійснював допит вище вказаного свідка.

Згідно із ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, безпосередньо дослідивши наведені вище докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов до наступного висновку.

Як зазначив Верховний суд у постанові від 12 червня 2018 року, обвинувальний вирок може бути поставлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (справа №712/13361/15).

За практикою тлумачення Європейським судом з прав людини національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь- яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак, Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 ( mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Частиною 1 ст. 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Заслухавши показання обвинуваченого, свідків, прокурора та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши докази одержані протягом судового слідства, та аналізуючи їх в сукупності, не дозволяють зробити однозначний висновок про винуватість ОСОБА_4 , тому суд приходить до висновку, що інкременоване йому обвинувачення за ст.391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), не знайшло свого підтвердження та обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вини ОСОБА_4 в інкременованому йому кримінального правопорушення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
В силу вимог ч. ч. 1, 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний ворок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умов доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року з наступними змінами, виправдувальний вирок постановляється у випадках:- за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діями, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настання яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки, що настали в результаті дій особи, яким заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо; - за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке сталось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визначається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо); діяння вчинено у стані необхідної оборони або крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність; - за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але дослідженні судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.

Згідно п. 23 зазначеної постанови, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Будь-який громадянин (підозрюваний, обвинувачений) має право (яке він може використовувати або не використовувати за своїм бажанням) давати показання, але він не зобов`язаний доводити свою невинність. Обвинувачений вправі давати будь-які свідчення. Обвинувачений має право повністю відмовитися від дачі показів (пояснень), навіть має право відмовитися від відповідей на окремі питання. Факт повної відсутності у обвинуваченого доказів невинності сам по собі не вважається доказом його провини. Факт відмови обвинуваченого від показань і від окремих письмових пояснень, факт давання ним суперечливих і навіть помилкових показань не є підставою для обвинувального вироку.

Якщо висунуті обвинувачення у вчинені кримінально карного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усправі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип призумції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain).

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000839 від 04 серпня 2017 року дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ст. 391 КК України.

Стаття 391 КК України, по якій обвинувачується ОСОБА_4 передбачає кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі або у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) або переводилась на більш суворий режим відбування покарання.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому.

Наведені у обвинувальному акті фактичні данні в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

В обвинувальному акті зазначено, що дане кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим приблизно о 08 год. 20 хв. у відділенні соціально-психологічної служби №3, де останній будучи забезпеченим всім необхідним для прибирання інвентарем, а саме віником, цеберкою з водою, ганчіркою та шваброю, безпідставно відмовився в категоричній формі від прибирання.

Але дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та спростовується наступним.

Так, із показів свідків у судовому засіданні сторони обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , судом було встановлено, що ОСОБА_4 в категоричній формі не відмовлявся від здійснення вологого прибирання спального приміщення СПС №3.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису, також було встановлено, що водою ОСОБА_4 забезпечений не був. При цьому, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_4 декілька разів зазначає що він не відмовляється від прибирання, та вказує лише на те, що в установі не має води, що унеможливлює здійснення вологого прибирання.

При встановленні саме можливості здійснення ОСОБА_4 вологого прибирання спального приміщення СПС №3, судом було встановлено наступне.

Підчас медичного обстеження ОСОБА_4 фельдшером ОСОБА_12 було встановлено, що останній прибиранням приміщення займатися може, але в довідці також мається інформація щодо призначеного лікування ОСОБА_4 і те, що на момент огляду температура тіла була 36,9. За показами свідка ОСОБА_11 обвинуваченого було відразу доставлено до начальника відділення соціально-психологічної служби №3 без надання можливості отримати лікування.

В судовому засіданні під присягою свідок ОСОБА_7 зазначив, що фельдшер ОСОБА_12 надав йому довідку після огляду ОСОБА_4 .

Що суперечить показам свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні під присягою зазначив, що довідку він ні кому не видавав після огляду ОСОБА_4 . При цьому зазначив, що ОСОБА_7 тільки після 16 год. 00 хв. звернувся до нього для отримання зазначеної довідки. А також зазначив, що до 16 год. 00 хв. з питання стану здоров`я ОСОБА_4 до нього ніхто не звертався.

Крім того, надані докази стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_4 до справи мають суттєві розбіжності з показами свідків, та обставинами зазначеними в обвинувальному акті, а саме:

-Рапорт начальника відділення соціально-психологічної служби №3 ДУ «П`ятихатська ВК №122» ОСОБА_7 був облікований у книзі обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події П`ятихатської ВК №122 за №9 о 08 год. 20 хв. 03.08.2017 року черговим по установі ОСОБА_11 . В той час як в судовому засіданні ОСОБА_11 , допитаний як свідок, пояснив, що дізнався про зазначені обставини приймаючи зміну від ОСОБА_10 .

Також, в рапорті який зареєстрований о 08:20 год. розповідається про події які мали місце після 08:20 год. Та події описані в рапорті не узгоджуються з поясненнями які ОСОБА_7 надав у судовому засіданні в якості свідка під присягою, де зазначив, що ОСОБА_4 в категоричній формі не відмовлявся від прибирання.

Згідно ст. 91, 92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України підлягають:

-подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

-винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

-вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

-обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

-обставини, що є підставою для звільнення від кримінальності відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Далі, обвинувальний акт містить наступне, що начальником відділення соціально психологічної служби №3 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 , оперуповноваженим капітаном внутрішньої служби ОСОБА_8 , в. о. начальника відділу СВтаПР капітана внутрішньо служби ОСОБА_9 , ЧПНУ підполковника внутрішньої служби ОСОБА_10 забезпечивши засудженого ОСОБА_4 всім необхідним для прибирання інвентарем, а саме віником, цеберкою з водою, ганчіркою та шваброю, пред`явив законну вимогу засудженому ОСОБА_4 здійснити роботу з самообслуговуванню, а саме: здійснити вологе прибирання спального приміщення відділення соціального психологічної служби № 3, де він проживає, згідно графіку чергування, який було оголошено 31.07.2017 засудженому ОСОБА_4 , який відмовився поставити свій підпис, про що було складено відповідний акт.

Як слідує з обвинувального акту всі чотири особи пред`явили вимогу ОСОБА_4 щодо здійснення роботи з самообслуговування, але в судовому засіданні дане твердження обвинувачення не знайшло свого підтвердження та спростовується відеозаписом переглянутим в судовому засіданні, з якого вбачається, що до засудженого в СПС № 3 з пропозицією про здійснити вологе прибирання спального приміщення відділення соціального психологічної служби № 3 підішли ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , але діалог з ОСОБА_4 вів лише один працівник колонії ОСОБА_9 .

Крім того, твердження зазначене в обвинувальному акті, що ОСОБА_4 був одягнутим по сезону та забезпечений всім необхідним для прибирання інвентарем, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується відеозаписом переглянутим в судовому засіданні, з якого вбачається, що ОСОБА_4 не був одягнений по формі, він взагалі був роздягнутий, знаходився лише в одних шортах. Не вбачається яким же саме інвентарем ОСОБА_4 був забезпечений для здійснення вологого прибирання спального приміщення СПС №3. З нечіткого мимолітного зображення інвентарю при здійсненні відео зйомки та при зупинці кадру судом було встановлено, що цеберко було порожне, води в ньому не було.

Судом досліджувались характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою раніше судимою та характеризується негативно (а.к.п.12, 13, 14, 23, 24, 39-44, 56, 57, 58).

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 р. "Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя" при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст.62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а згідно з ч.3 зазначеної статті усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Статтею 129 Конституції до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно із законом покладається на прокурора.

Згідност.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ст.373 ч.1 п.3 КПК України коли не доведено що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 з урахуванням положень ст.337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, оцінивши надані стороною обвинувачення докази на підтвердження вини ОСОБА_4 згідно ст. 94 КПК України, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази не відповідають критерію доведення «поза розумним сумнівом», яким керується в своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини, та визначення якого наведене в рішенні даного суду в справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04) від 14 лютого 2008 року, а саме «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Оцінюючи всі докази в сукупності з точки зору достатності, суд вважає, що наданих стороною обвинувачення доказів недостатньо для визнання ОСОБА_4 винуватим в пред`явленому йому обвинувачені за ст.391 КК України і ухвалення в даному випадку обвинувального вироку є порушенням положень ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв`язку з цим, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження факт категоричної відмови обвинуваченого виконати вимогу представника адміністрації колонії, а також факт злісної непокори чи іншої протидії адміністрації, стороною обвинувачення не доведені. Будь-яких інших доказів на ствердження вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення стороною обвинувачення не представлено. Жоден з перевірених судом доказів не підтверджує інкриміноване йому обвинувачення.

Також, суд критично відноситься до тверджень прокурора, що у разі відсутності води на території установи функціонує підземна свердловина, а на території їдальні маються резерви для води, що забезпечує засуджених питною водою в достатній кількості, оскільки підземна свердловина знаходиться в промзоні, куди не можливо виходити засудженим з відділення СПС №3 де відбував покарання обвинувачений ОСОБА_4 на той час.
Дії обвинуваченого не містять в собі складу злочину передбаченого ст.391 КК України, і таким чином ОСОБА_4 слід визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України та виправдати за даним обвинуваченням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 18 та 19 своєї Постанови № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди при розгляді кримінальних справ мають суворо додержуватись закріпленого у ч.1 ст.62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Визнати особу винною у вчиненні злочину можливо тільки за умови доведеності її вини. При цьому необхідно мати на увазі, що в силу ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь підсудного.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, згідно з п.2 ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється виправдувальний вирок.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, проаналізувавши в сукупності всі докази досліджені в судовому засіданні по даному кримінальному провадженню, суд враховує положення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини за ст.17 КПК України, а саме, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи; положення ст.62 Конституції України, та положення ст.5 «Право на свободу та особисту недоторканість» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та вважає, що ОСОБА_4 за ст. 391 КК України необхідно виправдати із-за недоведеності вчинення ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та виправдати за цією статтею в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю - скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок проголошено 23 серпня 2018 року.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1