Провадження № 1-кп/537/13/2018
Справа № 537/5877/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , при секретарі ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці кримінальне провадження № 0001894 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кременчука, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 185, частиною 3 статті 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 185, частиною 3 статті 186 КК України.
20 січня 2017 року ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого було продовжено.
Відповідно до частини 3 статті 331 Кримінально-процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. В судовому засіданні прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_2 просив суд продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, про що також надав відповідне письмове клопотання, мотивуючи його необхідністю запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від досудового слідства та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також вважає наявною обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_3 тяжкого кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_3 при вирішенні заявленого прокурором клопотання покладався на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, посилаючись на тяжкий стан здоров`я останнього, що позбавляє його можливості перебувати в умовах тримання під вартою, одночасно вважав за необхідне провести медичне обстеження ОСОБА_3 з метою визначення можливості утримання останнього в умовах позбавлення волі.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, приходить до наступних висновків.
Як в вбачається зі статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74)
За викладених обставин, приймаючи до уваги думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, враховуючи матеріали кримінального провадження, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 17 листопада 2018 року, приймаючи до уваги те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити терміном на два місяці.
Щодо питання проведення медичного обстеження ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.
Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладено на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.
Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30 червня 1993 року передбачено право особи, узятої під варту, на надання їй медичної допомоги.
Відповідно до пункту 2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерством охорони здоров`я України №239/5/104 від 10 лютого 2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Враховуючи викладене, з метою недопущення порушення прав обвинуваченого на отримання необхідної медичної допомоги та визначення можливості утримання останнього в умовах тримання під вартою, суд вважає за необхідне клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про проведення медичного обстеження обвинуваченого задовольнити, та зобов`язати уповноважених осіб Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» забезпечити невідкладне проведення повного медичного обстеження ОСОБА_3 для встановлення наявних у нього захворювань та надання необхідної медичної допомоги, а також з метою визначення можливості утримання останнього в умовах тримання під вартою.
Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 331 Кримінально-процесуального кодексу України, Законом України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30 червня 1993 року, суд , -

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити обвинуваченому, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кременчука, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою до двох місяців, тобто до 07 січня 2019 року включно.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про проведення медичного обстеження обвинуваченого задовольнити.
Зобов`язати начальника Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та начальника медичної частини Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» забезпечити невідкладне проведення повного медичного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для встановлення наявних захворювань та надання обвинуваченому необхідної медичної допомоги, в тому числі із можливістю залучення самостійно обраних лікарів-фахівців, з дотриманням вимог «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерством охорони здоров`я України №239/5/104 від 10 лютого 2012 року.
Зобов`язати начальника медичної частини Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» подати до суду висновок щодо можливості перебування обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах слідчого ізолятора.
Встановити строк виконання ухвали до 02 грудня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1