Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1673/18
Номер провадження: 1-м/511/2/18
30.08.2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кишинів Р.Молдова, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не заміжньої

засудженої 01.06.2017 року вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода з урахуванням змін внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 26.07.2017 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 5 років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В :
02.08.2018 року до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 01.06.2017 року з урахуванням змін внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 26.07.2017 року відносно засудженої громадянки України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України для подальшого відбування покарання за даним вироком на території України.

Своє клопотання мотивують тим, що вироком Октябрського районного суду м. Бєлгород від 01.06.2017 року. та Апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 26.07.2017 року ОСОБА_4 засуджена за ч.3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за якою їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років в виправній колонії загального режиму. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Орловській області», кінець відбуття строку покарання 03.12.2020 рік.

Оскільки наказом Міністерства юстиції України №1910/5 від 20.06.2018 року прийнято рішення про прийняття в Україну засуджену ОСОБА_4 для подальшого відбуття покарання на території України , виникла необхідність у приведенні вироку суду іноземної держави у відповідність до законодавства України, тому просили клопотання задовольнити.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в заявленому клопотанні просив проводити його розгляд без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання та приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України не заперечував.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, вважає за можливе привести у відповідність із законодавством України вирок Октябрського районного суду м. Бєлгород від 01.06.2017 року відносно ОСОБА_4 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 26.07.2017 року у наступного порядку.

Так суд, при розгляді клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність до законодавства України, виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передачу засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та нормами Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні органи держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 Конвенції.

Пунктами а), d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України..

При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Засуджена ОСОБА_4 є громадянкою України, останнє відоме зареєстроване місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , згідно з повідомленням Державної міграційної служби України.

ОСОБА_4 засуджено 01.06.2017 року вироком Октябрського районного суду м. Бєлгород за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації із застосуванням ч.2 ст.62, ч.3 та 4 ст.66, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до 6 років в виправній колонії загального режиму.

Апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 26.07.2017 року вирок Октябрського районного суду м. Бєлгород від 01.06.2017 року у відношенні ОСОБА_4 змінений, виключено з обвинувачення ОСОБА_4 кваліфікуючу ознаку, передбачену п. «а» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації вчинення злочину організованою групою.

Цією ухвалою дії ОСОБА_5 остаточно кваліфіковані за ч.3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за якою їй призначено покарання із застосуванням ч.2 ст.62, ч.3 ст.66 КК Російської Федерації у виді позбавлення волі на строк 5 років в виправній колонії загального режиму.

Відповідно до розпорядження №1-211/2017 про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Октябрського районного суду м. Бєлгород від 01.06.2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, набрав законної сили 26.07.2017 року

ОСОБА_4 висловила бажання бути переданою в Україну, що підтверджується її письмовою заявою від 09.02.2018 року.

ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації, який кваліфікується як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо крупному розмірі.

Дане діяння також є караним відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Частина 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації відповідає змісту ч.3 ст.307 КК України, якою передбачено відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут, наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб) за якою передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років.

При цьому суд також враховує, що у ст.228.1 КК Російської Федерації є така кваліфікуюча ознака, за якою також слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 яка передбачена п."а" ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації - за ознакою вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.

Аналіз змісту ст.228.1 КК Російської Федерації і ст.307 КК України дає суду підстави для висновку, що така кваліфікуючі ознака як великий розмір наркотичного засобу у ст.228.1 КК Російської Федерації відповідає кваліфікуючій ознаці особливо великий розмір наркотичного засобу, яка передбачена у ч.3 ст.307 КК України.

Кваліфікуюча ознака ч.5 ст.228.1 КК РФ вчинення злочину з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет» не є кваліфікуючою ознакою за ст.307 КК України, однак це не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч.3 ст.307 КК України.

Далі судом встановлено, що частина 3 ст.30 КК Російської Федерації відповідає ч.3 ст.15 КК України, яка визначає, що замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила всіх дій, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_4 належить вважати засудженою за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України.

При призначенні покарання засудженій ОСОБА_4 за вироком іноземного суду відповідно до законодавства України суд виходить з наступного.

Так із змісту вироку встановлено, що ОСОБА_4 призначено покарання з застосуванням вимог частин 3 ст.66, ч.2 ст.62 КК Російської Федерації

Частина 3 ст.66 КК Російської Федерації відповідає ч.3 ст.68 КК України, відповідно до якої за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.

Частина 2 ст.62 КК Російської Федерації відповідає ст.69-1 КК України призначення покарання за наявності обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до якої за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутні обставини, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.

Також відповідно до ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі , що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, зокрема якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, призначений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Згідно вироку від 01.06.2017 року Октябрського районного суду м. Бєлгород ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо крупному розмірі) із застосуванням ч.3 ст.66 КК РФ та ч.2 ст.62 КК РФ

Відповідно до діючого Кримінального кодексу України - ч.3 ст.307 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут, наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб) передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років. Виходячи з вимог ч.3 ст.68, ст.69-1 КК України максимальний строк покарання за вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України не може перевищувати 8 років.

Призначений іноземним судом строк покарання не є більшим за максимальний строк покарання, передбаченого ч.3 ст.307 КК України і є меншим від мінімального строку, встановлено санкцією вказаної статті.

Таким чином строк покарання для ОСОБА_4 за кримінальним законом України, а саме за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ч.3 ст.68, ст.69-1 КК України повинен складати 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з моменту її затримання, тобто з 01.06.2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.372, 602-604, 610 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрського районного суду м.Бєлгород від 01.06.2017 року з урахуванням змін внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 26.07.2017 року у відповідність із законодавством України, - задовольнити.

Привести вирок Октябрського районного суду м. Бєлгород від 01.06.2017 року з урахуванням змін внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 26.07.2017 року відносно громадянки України ОСОБА_4 , засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації із застосуванням ч.3 ст.66 КК РФ, ч.2 ст.62 КК РФ до 5 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму, у відповідність із законодавством України.

Вважати ОСОБА_4 , засудженою за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України із застосуванням ч.3 ст.68, 69-1 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна із поміщенням до кримінально - виконавчої установи.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 01.06.2017 року, зарахувавши в строк відбуття час тримання під вартою з 04.12.2015 року по 31.05.2017 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній - тримання під вартою.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та Центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд протягом 7 діб з дня її оголошення, а засудженим - з моменту її вручення.

Суддя: ОСОБА_1