Справа № 755/216/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2018 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015225 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Казахстан, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, встановив :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що згідно з виконавчим листом № 2-853 від 11.06.2008 року Дніпровського районного суду м. Києва, на ОСОБА_5 покладено обов`язок сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дочок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.01.2008 і до повноліття дочки ОСОБА_8 , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а з 17.08.2019 року на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дочки ОСОБА_9 28.10.2003 р. н., в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дочки ОСОБА_9 , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Разом з тим, ОСОБА_5 , будучи батьком дочок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, всупереч вимогам ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, які зобов`язують батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, утримувати дитину до досягнення повноліття, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Так, останній, усвідомлюючи необхідність сплати аліментів на утримання своїх дітей, ураховуючи наявність відповідного судового рішення від 11.06.2008 та відритого виконавчого провадження за його виконанням від 15.07.2008, та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за не вчинення відповідних дій, не вжив ніяких дій з метою працевлаштування, не скористався правом стати на облік центр зайнятості, та з моменту виникнення указаного зобов`язання (починаючи з 29.01.2008) по цей час жодного разу не здійснив виплату аліментів.

При цьому, ОСОБА_5 мав реальну на це можливість, отримуючи протягом згаданого періоду доходи, з урахуванняґм відомостей відображених у виписці від 24.11.2017 № /1124 по рахунку приватного клієнта ОСОБА_5 мав розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 на своє ім`я в ПАТ «Діамантбанк» (який на даний час ліквідовано), та даних про виїзд закордон, відповідно до даних Головного центру обробки спеціальної інформації № 0.64-20468/0/15-16, з метою подорожей у приватних цілях та відпочинку, тим самим останній приховував свої заробітки (доходи), що підлягають обліку при відрахуванні аліментів, чим злісно ухилявся від їх сплати, як наслідок, указане призвело до того що станом на листопад 2017 року (період з 29.01.2008 по жовтень 2017 року включно) загальна заборгованість ОСОБА_5 по аліментах становить 316 209, 34 грн.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що дійсно з часу ухвалення судового рішення не здійснював і не здійснює виплату аліментів на дітей за ним у розмірі вказаному в цьому судовому рішенні.

Доходу не має, проживає з родиною за рахунок виплат свого батька та соціальної допомоги дружини у зв"язку з народженням дитини.

На обліку у центрі зайнятості з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів не перебував.

Ніде не працює та має на утриманні, у цей час, сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факту того, що він знав про наявність судового рішення та виконавчого провадження, якими покладалося на нього зобов`язання сплачувати аліменти не оспорював.

Також, будучи допитаною у судовому засіданні законний представник ОСОБА_11 , надала суду показання в яких підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення викладені в установочній частині вироку, та указала, що дійсно з 2008 року не здійснював виплату аліментів за судовим рішенням, хоча знав про його наявність.

Обвинуваченому було відомо про необхідність виплати аліментів, з огляду на наявність судового рішення та виконавчого провадження, про що його вона повідомляла, у тому числі, особисто, але будь-які виплати не здійснювалися за цим судовим рішенням у рамках ВП.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Відповідно до копій свідоцтва про шлюб, про розірвання шлюбу та про народження дітей, обвинувачений перебував у період з 29.10.2000 по 30.08.2007 у шлюбі з законним представником потерпілих. Від шлюбу вони мають 2 спільних дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2008 з ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дочок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.01.2008 і до повноліття дочки ОСОБА_8 , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а з 17.08.2019 року на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дочки ОСОБА_9 , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

15.07.2008 головним державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 8215351 щодо примусового виконання рішення суду від 11.06.2008 про стягнення аліментів. Відкриття виконавчого провадження у Шевченківському районі міста Києва було обумовлено тим, що останнє місце роботи боржника було у Шевченківському районі міста Києва. Надалі, виконавче провадження було передано у порядку норм Закону України «Про виконавче провадження» для проведення відповідних виконавчих дій до Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва.

Як, з моменту ухвалення рішення суду, так і відкриття виконавчого провадження ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей по цей час не сплачував.

Відповідно до довідок-розрахунків заборгованості по аліментах державних виконавців від 08.02.2014 № 120/6 та від 27.11.2017 № 73396/13, загальна заборгованість обвинуваченого, згідно з виконавчим листом № 2/853/2008 від 11.06.2008, станом на листопад 2017 року, уключає у себе періоди з 29.01.2008 по жовтень 2017 включно, та становить 316209, 34 грн.

У свою чергу, згідно виписки від 24.11.2017 № /1124 по рахунку приватного клієнта, ОСОБА_5 мав розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 на своє ім`я в ПАТ «Діамантбанк», (який на даний час ліквідовано), на якому, за період з 15.07.2008 по 23.11.2017, у різний період знаходилися різні суми грошових коштів, зокрема, станом на 04.02.2016, в розмірі понад 35 000 грн. та 10.02.2016 з рахунку було знято 34 000 грн.

Відповідно до даних Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві, згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ ГУ МВС Україхни в м.Києві за обвинуваченим зареєстровано ТЗ марки Лексус модель ES 350, рік випуску 2007, колір чорний, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 (ААС288367 від 15.04.2008).

Відповідно до довідки № 433 від 18.07.2016 КНП «ЦПМСД «Русанівка» обвинувачений за період з 2007 по 14.07.2016 року за медичною допомогою не звертався.

Згідно даних Київського міського центру зайнятості від 03.03.2016 № 19-2006 обвинувачений в період з лютого 2008 по 02.03.2016 за сприянням у працевлаштуванні не звертався до жодного з районних центрів зайнятості міста Києва.

Тотожного характеру надано інформацію і Дніпровським районним центром зайнятості у довідці від 02.03.2016 № 797-07.

Відповідно до даних Головного центру обробки спеціальної інформації від 26.09.2016 № 0.64-20468/0/15-16 обвинувачений перетинав неодноразово державний кордон, зокрема, але не тільки:

· 29.04.2015 у пункті пропуску Київ (Жуляни) рейс Київ-Москва, та в`їхав 12.05.2015;

· 04.11.2015 у пункті пропуску (Бориспіль) рейс Київ-Шарм Ель Шейх, та в`їхав 11.11.2015.

Указані, документи отриманні у порядку передбаченому КПК України, зокрема згідно його ст. 93, тим самим дотримано порядок регламентований цим Кодексом, адже порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

Як наслідок, указані матеріали у повній мірі підтверджують собою факт доведеності у провадженні обставин регламентованих ст. 91 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений знаючи про необхідність здійснювати виплату аліментів на дітей за судовим рішенням злісно ухилися від цього зобов`язання та не здійснював їх виплату понад 9 років підряд, хоча і мав доход. На обліку у центрі зайнятості не перебував. Дані про неможливість віднайдення роботи за станом здоров`я установлені не були.

Тобто, є дійсним факт дій з його боку, що є спрямованими на невиконання рішення суду про стягнення з нього на користь дитини (дітей) визначеної суми аліментів. Вони виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, тощо).

Про злісний характер ухилення свідчить тривалість ухилення, продовження ухилення після розуміння ним про необхідність виконання свого обов`язку та можливості настання кримінальної відповідальності, звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу, несплати указаної суми аліментів по цей час.

Такі дії призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за понад три місяці відповідних платежів.

Факт несплати аліментів, у цій ситуації, не може сприйматися, як вимушений з боку особи, на яку такий обов`язок покладено законом чи рішенням суду, так як до таких випадків відносяться неможливість знайти роботу, через хворобу, не виділення із сімейного бюджету коштів, необхідних для придбання одягу неповнолітній дитині чи для лікування непрацездатної дитини у зв`язку з їх відсутністю тощо, а у цій ситуації, подібного роду випадки відсутні.

Так, не можливо говорити про не можливість відшукання роботи, так як до центру зайнятості обвинувачений з цього питання за допомогою не звертався. Не виділення із сімейного бюджету коштів, у зв`язку з відсутністю не можуть сприйматися, як дійсні з огляду на кількість перетинів державних кордонів обвинуваченим, його перебування понад місяць в місті Москва РФ, яке є одним із найдорожчих міст світу, відвідування курорту відпочинку у Єгипті, переліт в Баку, та даними про рух коштів у банку.

Також, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , так як з урахуванням думку учасників судового провадження, є можливим за їх відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у ракурсі норм ст. 91 того ж Кодексу.

Свідки учасниками провадження не заявлялися.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

У цій ситуації, Закони України зобов`язують батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За ч. 1 ст. 164 КК України об`єктом злочину є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Потерпілими від цього злочину можуть бути діти, на утримання яких за рішенням суду їх батько чи мати мають сплачувати аліменти, а також неповнолітні чи непрацездатні діти, що перебувають на утриманні батьків. Неповнолітніми дітьми визнаються особи віком до 18 років, якщо згідно з законом вони не набувають прав повнолітніх раніше (наприклад, внаслідок одруження).

Предметом злочину є кошти, що, за рішенням суду, підлягають сплаті на утримання дітей, а також кошти, різні предмети (одяг, продукти харчування тощо), які мають надаватися батьками на утримання неповнолітніх, а також повнолітніх, але непрацездатних дітей.

З об`єктивної сторони цей злочин може бути вчинений у формі: 1) злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів); 2) злісного ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їхньому утриманні.

Склад злочину, передбачений ст. 164, у формі ухилення від сплати аліментів може мати місце лише за наявності рішення суду, відповідно до якого мати або батько чи інша передбачена законом особа зобов`язана сплачувати аліменти. Водночас наявність рішення суду не є обов`язковою умовою притягнення винного до відповідальності за цією статтею у випадку вчинення цього злочину у формі ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей.

Під ухиленням від сплата аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини (дітей) визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Ухилення від сплати аліментів утворюють цей склад злочину лише у випадку, коло воно є злісним. Поняття злісності належить до оціночних категорій і має бути визначено у кожному конкретному випадку.

Про злісний характер ухилення можуть свідчити тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразові звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та установлених фактичних обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки він своїми діями умисно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинувачену суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше не судимий, не працює, одружений, стан здоров`я), що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 164 КК України у виді громадських робіт, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред"явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 164 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 КК України, громадські роботи можуть відбуваються не більш як чотири години на день.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1