Ухвала
Іменем України

24 липня 2018 року

м. Київ
справа № 754/5465/17
провадження № 51-4918км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
в режимі відео конференції
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року,
в с т а н о в и в:
Вироком Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 15 квітня 2013 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК, п. 9, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 листопада 2013 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 від 26 січня 2017 року про поновлення строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, постанову районного суду без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить зазначені судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв`язку з порушенням кримінально-процесуального закону. Вказує на те, що суди безпідставно не визнали поважною причину пропуску ним строку на касаційне оскарження, а саме перебування його поза межами правового поля України, і, у такий спосіб, обмежили йому доступ до правосуддя гарантований Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Наполягає, що звертався до суду касаційної інстанції протягом строку на касаційне оскарження, проте його скарги безпідставно визнавалися такими, що не підлягають розгляду.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження і доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 386 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК 1960 року) касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині другій статті 383 цього Кодексу (вироки місцевих судів, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд), можуть бути подані протягом трьох місяців з моменту набрання ними законної сили. У разі подачі скарги з пропуском встановленого строку, він може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
За змістом ст. 353 КПК 1960 року разі пропуску строку з поважних причин, особи, які мають право на подання скарги, можуть заявить клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущено строку, яке вирішується в судовому засіданні. Про день і час розгляду клопотання своєчасно повідомляються сторони, неявка який в судове засідання не перешкоджає розгляду, за результатами якого суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає скаргу такою, що не підлягає розгляду.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_6 брав участь в апеляційному перегляді вироку щодо нього результати якого йому були відомі 12 листопада 2013 року. За таких обставин, строк на касаційне оскарження завершився 12 лютого 2014 року, тобто в час коли ОСОБА_6 перебував у правовому полі українського законодавства. Твердження ОСОБА_6 про звернення до суду касаційної інстанції 20 січня 2014 року із касаційною скаргою свого підтвердження не знайшли. Поряд із цим у клопотанні не наведено інших переконливих підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
У рішенні у справі «Устименко проти України» від 06 червня 2015 року Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Крім того, Європейський суд звернув увагу на те, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності і суди повинні його обґрунтовувати (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).
За таких обставин, враховуючи, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним і воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки потребує державного регулювання, колегія суддів погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, викладеною у їх рішеннях.
До того ж, як вбачається з матеріалів касаційного провадження, починаючи з квітня 2014 року ОСОБА_6 неодноразово подавав касаційні скарги, які відповідно до вимог КПК 1960 року визнавались такими, що не підлягають розгляду та йому роз`яснювався порядок відновлення строку на касаційне оскарження, передбачений ст. 353 КПК 1960 року, яким ОСОБА_6 скористався лише у січні 2017 року, тобто майже через три роки.
У зв`язку з наведеним, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою зміну чи скасування судових рішень при перевірці матеріалів провадження не встановлено.
Керуючись статтями 394396 КПК України 1960 року, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд
у х в а л и в:
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3