Справа № 127/1/18
Провадження № 1-кп/127/1/18

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.10.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000103 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
15.06.2009 року вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі,
30.08.2011 року вироком Замостянського районного суду м. Вінниці за ч. 1, 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,
09.09.2016 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 01.03.2017 року вирок суду першої інстанції змінено в частині призначення покарання та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки на підставі ст. 75 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 07.01.2016 року близько 02 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку № 72 по вул. 1-го Травня у м. Вінниці, помітив громадянина Туреччини ОСОБА_6 . Вступивши в попередню змову з рідним братом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих спонукань, шляхом застосування фізичного насильства, що виявилось у нанесенні ударів ногами й руками в область голови та ніг громадянина Туреччини ОСОБА_6 , внаслідок чого останньому було завдано тілесних ушкоджень, відкрито заволоділи грошовими коштами потерпілого в розмірі 1850 гривень, 300 доларів США, що станом на 07.01.2016 року були еквівалентні 7135,10 гривням, 6000 рублів Російської федерації, що станом на 07.01.2016 року були еквівалентні 1956,72 гривням та 400 Азейрбаджанськими манатами, що станом на 07.01.2016 рік були еквівалентні 6094,47 гривням, мобільним телефоном марки «Samsung», моделі «Galaxy S4», вартість якого на момент вчинення злочину становила 3800,00 гривень та шкіряною курткою, в яку був одягнений потерпілий, вартість якої становить 2700,00 гривень, в якій знаходився паспорт громадянина Туреччини на ім`я ОСОБА_9 та інші документи належні потерпілому.
Згідно висновку експерта №52 від 15.01.2016 року в ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох синців в правій та лівій навколо орбітальних ділянках, в ділянці обох скатів носа, рубця в ділянці лівої брови, крововиливу в склеру лівого очного яблука, синця на передній поверхні правого колінного суглобу, шести саден в проекції 4-ї п`ясткової кістки та нігтьової фаланги 5-го пальця, других між флангових суглобів 4-3го пальців тильної поверхні правої кисті, які утворились від дії тупих предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Реалізувавши свій злочинний умисел ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли та викраденим розпорядились на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 23536,29 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що 07.01.2016 року близько 02 год. 30 хв., разом з рідним братом - ОСОБА_7 та товаришем ОСОБА_8 перебували по АДРЕСА_2 . Обвинувачений зазначив, що вони помітили невідому їм особу, яка як їм здалось, була у стані алкогольного сп`яніння. Як з`ясувалось згодом, це був громадянин Туреччини ОСОБА_9 . Вони його кілька разів по черзі вдарили та забрали у нього грошові кошти в розмірі 1850 гривень, 300 доларів США, 6000 рублів Російської федерації та 400 Азейрбаджанських манат, мобільний телефон марки «Samsung» та шкіряну куртку, в яку був одягнений потерпілий. У вчиненому щиро розкаявся, зробив для себе належні висновки, просив суд суворо його не карати, оскільки на даний час проживає спільно без реєстрації шлюбу із ОСОБА_11 та виховує і утримує їх спільну доньку, 2016 року народження, оскільки дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинуваченого ОСОБА_4 та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому суд кваліфікує дії обвинуваченого за частиною 2 статті 186 КК України, тобто грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину.
Відповідно до довідки КЗ ВОНД «Соціотерапія» № 148-м від 26.01.2016 року ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку у їхньому закладі не перебуває.
Згідно довідки КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» №20/0391 від 26.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 21.01.2016 р. не значиться.
Суд також приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який раніше судимий за злочини середньої тяжкості та тяжкі злочини, на шлях виправлення не став, знову вчинив злочин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції відповідної статті. В той же час, при призначенні покарання, суд враховує визнання ОСОБА_4 вини, наявність пом`якшуючої обставини у виді щирого каяття.
Судом встановлено, що 09.09.2016 року ОСОБА_4 засуджено вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 01.03.2017 року, зміненого в частині призначення покарання та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки на підставі ст. 75 КК України. Згідно вищевказаної ухвали суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 в період з 09.09.2016 року, коли його затримали у залі суду на виконання вироку суду, перебував під вартою до 01.03.2017 року, коли його було звільнено з-під варти у залі суду.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
При призначенні покарання, судом враховано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17. Зокрема, позиція Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину згідно із ч. 3 ст. 4 КК України визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Однак, зараховуючи на підставі ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення у строк відбування покарання, суд бере до уваги сам факт перебування особи під вартою, а не окремі процесуальні аспекти його застосування, як-от: підстави, порядок, мета та ін.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду констатує, що вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.
Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Відтак суд, враховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 09.09.2016 року по 01.03.2017 року включно та період з 09.04.2018 року по 10.10.2018 року включно, тобто з моменту затримання ОСОБА_4 після перебування його в розшуку.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
В межах кримінального провадження № 0000103 було проведено судово-товарознавчу експертизу №113/16-21 від 21.01.2016 року, загальна вартість проведення експертних робіт складає 246,00 грн. Згідно ст. 124 КПК України, судом при постановленні вироку 23.02.2018 року стягнуто з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних долях процесуальні витрати на користь держави в сумі двісті сорок шість гривень. Відтак, при ухваленні даного вироку, у суду не має підстав повторно стягувати вартість проведеної експертизи ще й з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 186, 65, 66, 67 КК України, ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2016 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 11 жовтня 2018 року, зарахувавши в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2016 року.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 09.09.2016 року по 01.03.2017 року включно та період з 09.04.2018 року по 10.10.2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: