ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 р.
м. Київ

Справа № 611/890/16-к

Провадження № 51-2062 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Барвінкового Харківської області,
який проживає:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
За вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 вересня 2016 року шляхом пошкодження вікна гаража АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 , проник до приміщення та, діючи з корисливих мотивів, повторно намагався таємно викрасти майно останнього на загальну суму 3 537 грн. 83 коп., проте не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий та затриманий потерпілим.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не погоджуючись із судовими рішеннями щодо ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить їх змінити, звільнивши її підзахисного від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив усіх доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 . Посилається на те, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання в достатній мірі не врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання визнання винуватості, сприяння у розкритті злочину, а також усіх обставин справи вчинення незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна та даних про його особу наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які дають підстави для застосування статей 69, 75 КК України, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор проти задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 заперечив, просив залишити ухвалені щодо ОСОБА_7 судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України в касаційних скаргах не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, врахував те, що обвинувачений вчинив незакінчений замах на викрадення чужого майна, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та сприяння розкриттю злочину, та обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів, а також дані про особу засудженого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, не працює, проживає один, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, дотримався вимог статей 65 68 КК України.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі захисника, та застосувати положення статей 69, 75 КК України Суд не знаходить.
Крім того, доводи засудженого, викладені в його апеляційній скарзі, аналогічні доводам касаційної скарги захисника, були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який ретельно перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Як убачається з матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 404 КПК України провів апеляційний розгляд в межах вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 , врахувавши наявність у обвинуваченого дитини, даних про його особу, які були враховані судом першої інстанції, та те, що вчинений злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, слушно, на думку Суду, вказав про відсутність підстав для пом`якшення останньому покарання та застосування положень статей 69, 75 КК України.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому доводи захисника про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3