Дата документу 03.10.2018
Справа № 501/2363/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області кримінальне провадження за №0001322 від 06 жовтня 2017 року та кримінальне провадження №0001604 від 15 грудня 2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Олександрівка м.Іллічівська (м.Чорноморська) Одеської області, громадянина України, який не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
01 березня 1995 року Іллічівським міським судом Одеської області за ст.215-3, 140 ч.2, 81 ч.4, 17, 81 ч.3, 90 КК України (в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнився 19 серпня 1997 року на підставі постанови Київського районного суду м.Одеси від 15 серпня 1997 року на підставі ст.7 Закону України «Про амністію з нагоди першої річниці Конституції України»);
19 травня 1999 року Іллічівським міським судом Одеської області за ст.83 ч.3, ст.140 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна (звільнився 30 грудня 2004 року умовно-достроково на не відбутий термін 4 місяця 23 дні за постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2004 року);
27 січня 2010 року Іллічівським міським судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України до 1 року позбавлення волі (звільнився 04 червня 2010 року за відбуттям строку покарання);
09 квітня 2013 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;
14 червня 2013 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі (звільнився 18 лютого 2016 року на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2016 року в зв`язку із перерахуванням строку покарання),
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 та ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В :

05 жовтня 2017 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, ОСОБА_9 умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна з подвір`я житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом пошкодження огорожі проник до вказаного подвір`я, де здійснив спробу таємно викрасти домашню худобу потерпілого ОСОБА_7 , а саме - козу, вартістю 1200 грн., але був помічений потерпілим, внаслідок чого з причин, що не залежали від його волі, не довів злочин до кінця.
Крім того, 14 грудня 2017 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом пошкодження замка дверей, проник до вказаного будинку та таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , а саме: 5 каструль, вартістю 200 грн. кожна, 2 миски, вартістю 250 грн. кожна, відро, вартістю 300 грн., а всього на загальну суму 1800 грн., розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, показав суду, що одного дня він з метою запозичення грошей у сусіда виламав огорожу його домоволодіння, розташованого в смт.Олександрівка, та зайшов на його подвір`я, де до нього підбігла коза. Раптом з`явився сусід із своїм знайомим, які, підозрюючи його у крадіжці кози, затримали його. В іншій день він проник до будинку, розташованого в смт.Олександрівка, щоб переночувати, побачив в будинку каструлі, однак їх не крав, так як його помітили сусіди та прогнали.
Дослідивши докази, суд доходить таких висновків.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні замаху на крадіжку майна ОСОБА_7 , крім показів обвинуваченого, підтверджується дослідженими судом доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_7 показав суду, що 05 жовтня 2017 року він разом із своїм знайомим ОСОБА_10 затримав на подвір`ї свого домоволодіння обвинуваченого, який намагався вкрасти його козу, яка через отримані ушкодження згодом померла.
Свідок ОСОБА_10 показав суду, що разом із своїм знайомим ОСОБА_7 затримали на подвір`ї домоволодіння потерпілого обвинуваченого, який намагався вкрасти козу, яка згодом через отримані ушкодження померла.
Свідок ОСОБА_11 показала суду, що обвинувачений є її братом. Брат зловживає алкогольними напоями, вчиняє крадіжки.
Винуватість обвинуваченого підтверджується також дослідженими судом матеріалами кримінального провадження:
- заявою до поліції потерпілого ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.с.6),
- протоколом огляду місця події (т.1 а.с.108-109), згідно якого було оглянуто двір за адресою: АДРЕСА_4 , де виявлено зламану огорожу, на подвір`ї виявлено невстановлену особу, яка представилася як ОСОБА_9 ,
- довідкою про вартість однієї кози 1200 грн. (т.1 а.с.110).
Винуватість обвинуваченого у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 , крім показів обвинуваченого, підтверджується дослідженими судом доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що 14 грудня 2017 року йому зателефонував сусід та повідомив, що ОСОБА_9 лазив до його будинку та, можливо, щось вкрав. Згодом він виявив відсутність в своєму будинку алюмінієвих каструль, відра та мисок.
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що 14 грудня 2017 року він бачив ОСОБА_9 два рази. В перший раз він бачив ОСОБА_9 на подвір`ї сусіда ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_9 повідомив, що йому нічого їсти, тому він проник до будинку потерпілого та намагався вкрасти металевий посуд, щоб здати його на металобрухт. Він та ще один сусід прогнали обвинуваченого. При цьому обвинувачений поклав посуд, який намагався вкрасти, на подвір`ї. В друге він бачив обвинуваченого на вулиці. При цьому ОСОБА_9 йшов від будинку потерпілого з двома кульками, в яких щось дзеленчало. Він подзвонив сусіду, вони викликали поліцію.
Свідок ОСОБА_13 показав суду, що 14 грудня 2017 року він почув грохот на подвір`ї сусіда ОСОБА_8 , підійшовши до огорожі, побачив ОСОБА_9 , який повідомив, що йому нічого їсти, тому він проник до будинку потерпілого, намагався вкрасти металевий посуд. Був ще один сусід, з яким вони прогнали обвинуваченого. Обвинувачений залишив посуд на подвір`ї. Потім йому стало відомо від сусіда ОСОБА_12 , що той знов бачив, як ОСОБА_9 йшов від подвір`я сусіда ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_11 показала суду, що обвинувачений є її братом. Брат зловживає алкогольними напоями, вчиняє крадіжки.
Винуватість обвинуваченого підтверджується також дослідженими судом матеріалами кримінального провадження:
- заявою до поліції потерпілого ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.6),
- протоколом огляду місця події (т.1 а.с.114-116), згідно якого було оглянуто двір та будинок за адресою: АДРЕСА_3 , в будинку виявлено порушення порядку речей та пошкоджена металева скоба від замку дверей,
- довідкою про вартість викрадених предметів (т.1 а.с.125).
Таким чином, ОСОБА_9 своїми умисними діями, що виразилися у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.
Крім того, ОСОБА_9 своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявила про необхідність визнання доказів недопустимими, а саме: довідок про вартість викраденого майна, речових доказів, показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , письмових з`явлень із зізнанням обвинуваченого, постанови слідчого про визнання речовими доказами та протоколу виконання вимог ст.290 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Частиною першою статті 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ, про що зазначено в ч.2 ст.86 КПК України, не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частиною другою статті 87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит.
Недопустимими, відповідно до ч.3 ст.87 КПК України, є також докази, що були отримані:
1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Судом встановлено, що обвинувачений під час досудового розслідування подав до правоохоронних органів письмові з`явлення із зізнанням (т.1, а.с.111, 124).
Однак дані зізнання органом досудового розслідування були отримані в порушення ст.ст.48-53 КПК України без залучення до участі в кримінальному провадженні захисника, а також ці зізнання є показаннями свідка, який надалі був визнаний підозрюваним та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст.87 КПК України, суд вважає дані письмові зізнання обвинуваченого недопустимими доказами.
Що стосується інших доказів: довідок про вартість викраденого майна, речових доказів, показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то суд не вбачає підстав для визнання їх недопустимими доказами.
На думку суду, постанова слідчого про визнання предметів речовими доказами та протокол виконання вимог ст.290 КПК України, в силу того, що вони не є доказами в даному кримінальному провадженні, недопустимими доказами визнані бути не можуть.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що він раніше неодноразово судимий (т.1 а.с.138-145), за місцем мешкання характеризується як особа, щодо якої скарг не надходило (т.1 а.с.137), не одружений, не працює, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с.135), перебуває на обліку у лікаря-нарколога (т.1 а.с.136)
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №312 обвинувачений на хронічне психічне захворювання не страждав і не страждає, під час вчинення протиправного діяння ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді служби з питань пробації виправлення обвинуваченого, який становить дуже високу небезпеку для суспільства, не можливе без позбавлення волі (т.1 а.с.102-105).
При призначенні обвинуваченому покарання, необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують його покарання, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких одне із кримінальних правопорушень не було доведено до кінця, та вважає, що йому має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Покарання обвинуваченому слід призначити, застосувавши ст.70 КК України, оскільки він скоїв декілька злочинів, за які не був засуджений.
За тих самих підстав, а також з урахуванням висновку органу з питань пробації щодо неможливості виправлення обвинуваченого без реального його позбавлення волі на певний строк (т.1, а.с.102-105), суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливі лише в ізоляції від суспільства, оскільки він раніше неодноразово судимий, однак на шлях виправлення не став, знову вчинив кримінальні правопорушення, тому суд не знаходить підстав для застосування до нього ст.75 КК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України,

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_9 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 та ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч.3 ст.15 та ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначити обвинуваченому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити незмінним до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання обвинуваченому обчислювати з 18 січня 2018 року, з моменту йому затримання (т.1 а.с.172-173), зарахувавши йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме знаходження його під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 18 січня 2018 року по день набрання вироком законної сили.
Речовий доказ (т.1 а.с.131-132): залізну скобу знищити.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя