Дата документу Справа № 310/1927/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1170/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/1927/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.189 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянська Запорізької області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Бердянська Запорізької області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ,

визнано винуватими і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

27 лютого 2017 року приблизно об 11 годині біля будинку №38 по вул.Баха в м.Бердянську Запорізької області в салоні автомобіля служби таксі «Люкс Плюс» модель «Фольксваген Пассат В3» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , маючи єдиний умисел і переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом вимагання, діючи умисно, повторно, узгоджено, за попередньому змовою між собою стали пред`являти водію вищевказаного автомобіля ОСОБА_13 незаконні вимоги передачі їм грошових коштів у сумі 3000 грн., висловлюючи в разі його відмови погрозу застосування до нього та його близьких родичів фізичного насильства.

Відразу після того, як потерпілий ОСОБА_13 не погодився виконати вказану вимогу, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжили свої злочинні дії, направлені на реалізацію спільного умислу на незаконне збагачення шляхом вимагання. Для цього ОСОБА_7 вийшов з салону автомобіля та, продовжуючи висловлювати незаконні вимоги передачі їм в подальшому грошових коштів в сумі 3000 грн., через відкриті водійські дверцята наніс ОСОБА_13 приблизно 10 ударів руками в голову та по тулубу, спричинивши йому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №107 від 01.03.2017 року синець та садно на обличчі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

При цьому ОСОБА_9 , знаходячись на задньому сидінні автомобіля, допомагав утримувати потерпілого, а ОСОБА_8 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, шляхом відібрання рації позбавив потерпілого ОСОБА_14 можливості викликати допомогу.

У цей же день приблизно об 11 годині 05 хвилин біля будинку №38 по вул.Баха в м.Бердянськ Запорізької області ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи умисно, узгоджено, за попередньою змовою між собою з салону автомобіля служби таксі «Люкс Плюс» модель «Фольксваген Пассат В3» д.р.н. НОМЕР_1 таємно, повторно викрали належне потерпілому ОСОБА_13 майно, а саме: грошові кошти на суму 1000 грн., флеш-карту відео реєстратору вартістю 150 грн., а також викрутку та газовий балон «Терен», які не становлять для потерпілого матеріальної цінності, чим завдали потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1150 грн.

Дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.189 КК, як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб; за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_7 призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.189 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі;

ОСОБА_8 призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.189 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

ОСОБА_9 призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.189 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення та речові докази.

Крім того, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_15 обвинувачувався у тому, що він 25.09.2016 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, знаходячись на майданчику, розташованому біля кафе «Авоська» по вул.Центральній в с.Азовське Бердянського району Запорізької області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, викрав належний ОСОБА_16 мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand 2 GT-7102» вартістю 2196 грн. 67 коп. у чохлі вартістю 300 грн., з сім картою мобільного зв`язку «МТС» вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі 15 грн., та сім картою мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 45 грн., на рахунку якої грошові кошти були відсутні, а також карткою пам`яті об`ємом 4Гб, вартістю 100 грн., чим завдав ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 2666 грн. 67 коп.

Такі дії ОСОБА_7 були кваліфіковані прокурором за ч.2 ст.185 КК.

Проте вироком суду ОСОБА_7 за даним епізодом виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даного злочину.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_10 просить вирок в частині визнання винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.189 КК скасувати та ухвалити нове рішення про виправдання ОСОБА_7 , а в решті вирок щодо обвинуваченого залишити без змін;

- захисник ОСОБА_11 просить вирок в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити.

Свої вимоги захисники мотивують тим, що суд не звернув увагу на наявність істотних суперечностей між показами потерпілого та показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 які, в тому числі, ставлять під сумнів правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст.189 КК, та безпідставно відмовив у повторному допиті потерпілого, чим допустив неповноту судового розгляду. Сума заподіяної потерпілому шкоди в розмірі 1150 грн. належним чином не обґрунтована, оскільки експертиза на визначення вартості флеш-карти не проводилася, а наявність у потерпілого 1000 грн., нічим, крім його ж показів, не підтверджена. Також суд безпідставно на підставі ч.5 ст.72 КК зарахував обвинуваченим в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі лише до 20.06.2017 року, чим допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, захисник ОСОБА_10 також посилається на те, що суд обґрунтував свої висновки недопустимими доказами та не звернув уваги на те, що відповідно до обвинувального акта обвинуваченим інкримінується вчинення вимагання щодо ОСОБА_13 , а не потерпілого ОСОБА_14 . Також просить відповідно до ст.403 КПК під час апеляційного розгляду дослідити певні докази;

- обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок щодо нього скасувати та ухвалити новий вирок, яким його виправдати. Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги покази свідків, які були присутні під час слідчого експерименту та не звернув уваги на те, що його мобільний телефон був у нього вилучений без ухвали слідчого судді. Крім того, суд безпідставно на підставі ч.5 ст.72 КК зарахував йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі лише до 20.06.2017 року, хоча повинен був провести таке зарахування до набрання вироком законної сили.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та їх захисників, які повністю підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Оскільки вирок суду в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду крадіжки від 25.09.2016 року ніким не оскаржено, то колегія суддів, з огляду на ч.1 ст.404 КПК, вирок суду в цій частині не переглядала.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку; досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК.

Зокрема, свої висновки про винуватість обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який пояснив, що він працює в службі таксі «Люкс Плюс», при цьому використовує автомобіль моделі «Фольксваген Пассат В3» д.р.н. НОМЕР_1 . 27.02.2017 року він виїхав на замовлення на вул.Баха. Навпроти магазину «Олімп» перед автомобілем вискочив чоловік, розвів в сторону руки і зупинив його. Потім заскочив у салон автомобіля на переднє сидіння, на заднє сидіння сів ще один. Під`їхала машина, з неї вийшов третій чоловік, сів на заднє сидіння. Той, що сидів на передньому сидінні ОСОБА_8 сказав «давай гроші і працюй спокійно», просив 3000 грн. Коли він відмовився, то з заднього сидіння вискочив ОСОБА_7 , обіг навкруг машини, підскочив до нього, відкрив водійські двері і почав наносити йому удари по тулубу та по голові. Він впав головою на кермо, після чого став по рації викликати допомогу. ОСОБА_8 , який сидів на передньому сидінні, вихватив в нього рацію і сказав оператору: «все нормально, помилився», після чого забрав автомобільний відео реєстратор, який в подальшому повернув без флешкарти. Сказали, щоб до вечора він знайшов гроші, інакше будуть проблеми у його сина. Після того як обвинувачені пішли, він побачив, що з барсетки, яка знаходилася між водійським сидінням та дверцятами, зникли гроші в сумі 1000 грн., які він приготував для сплати кредиту, газовий балончик, що був на підлокотнику та викрутка з червоно-чорною ручкою, яка знаходилася між передніми сидіннями.

Після того, як на його телефон почали надходити з телефону ОСОБА_8 смс-повідомлення з погрозами, що вони їдуть до його сина, і дзвінки з вимогою про передачу грошей, він звернувся до поліції.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона працює продавцем в магазині «Олімп» в районі колонія в м.Бердянську по вул.Баха. 27.02.2017 року вона була на роботі і пам`ятає, що близько 11 години зайшли два хлопці, купили пачку сигарет і вийшли. Вона побачила, що в руці у одного були газовий балончик та викрутка червоного кольору. Через 30 хвилин зайшла її знайома і сказала, що біля магазина напали на її знайомого таксиста, тоді вона повідомила, що два хлопця заходили за сигаретами. В подальшому вона впізнала їх, це були ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , вона їх запам`ятала, бо у той день це були єдині особи, які не є постійними покупцями магазину.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання від 28.02.2017 року потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як осіб, які 27.02.2017 року вчинили щодо нього злочинні дії.

27.02.2017 року було оглянуто мобільний телефон «Аssistan» НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, який видав для огляду потерпілий ОСОБА_14 , в ході якого в папці смс повідомлення виявлено, що з номеру НОМЕР_3 , який належить обвинуваченому ОСОБА_8 , надійшли повідомлення: о 12:25 - «набери Витя», о 12:55 «едем до сына, что делать; что думаєш; за что именно?; ты знаєш». Дані обставини зафіксовані в протоколі огляду від 27.02.2017 року.

До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про недопустимість цих повідомлень, оскільки мобільний телефон був вилучений у нього без ухвали слідчого судді про дозвіл на доступ до особистого листування, колегія суддів ставиться критично.

При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, крім іншого, шляхом витребування та отримання від фізичних осіб речей, документів, відомостей.
Мобільний телефон із зазначеними смс повідомленнями потерпілий ОСОБА_14 надав слідчому добровільно на підтвердження його заяви про вчинення щодо нього вимагання з погрозою застосування у майбутньому насилля до його сина. В даному телефоні було відображено номер абонента телефону, з якого надійшли ці повідомлення. Даний номер і телефон належали обвинуваченому ОСОБА_8 , у якого він був вилучений.
А тому зазначені з цього приводу заперечення захисту є безпідставними і незаконними.
Ненакладення арешту на дані телефони не тягне за собою визнання отриманих з них даних недопустимими доказами, на чому наполягав захист.
Судова колегія також критично ставиться до заперечень апеляційних скарг захисників про те, що міськрайонний суд не усунув суперечності між показами потерпілого і свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

При цьому колегія суддів виходить з того, що неузгодженості в показах потерпілого та даних свідків стосуються лише місця розташування обвинувачених в автомобілі потерпілого під час пред`явлення йому вимоги про передачу грошових коштів та ніяким чином не впливають на висновок суду про кваліфікацію дій обвинувачених та про доведеність їх винуватості у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Більш того, під час апеляційного розгляду усі обвинувачені погодилися з тим, що їх місце розташування в автомобілі потерпілого мало місце у відповідності до змісту оскаржуваного вироку.

Судова колегія також зважає і на те, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не були безпосередніми очевидцями подій, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні.

До пояснень обвинувачених, наданих ними під час апеляційного розгляду, щодо невчинення ними вимагання грошових коштів у потерпілого колегія суддів ставиться критично. Адже під час судового розгляду в суді першої інстанції усі обвинувачені відмовилися від дачі будь-яких показань, у зв`язку з чим суд першої інстанції був позбавлений можливості надати оцінку їхнім показам. Суд же апеляційної інстанції, з огляду на положення кримінального процесуального закону, переглядає судове рішення в межах досліджених судом першої інстанції доказів, показів учасників судового провадження і встановлених обставин.

При цьому судова колегія не встановила підстав оговорювати потерпілим ОСОБА_14 обвинувачених. Адже покази потерпілого узгоджуються як з тілесними ушкодженнями, які були у нього виявлені, так і з іншими дослідженими судом доказами.

Доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, яка полягала у відмові судом в додатковому допиті потерпілого, є безпідставними. Адже потерпілий був допитаний в судовому засіданні та сторона захисту в повній мірі мала можливість ставити потерпілому необхідні питання для з`ясування обставин справи.

Не є слушними і доводи сторони захисту про необґрунтованість суми заподіяної потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди. Адже перелік викраденого майна та його вартість були встановлені зі слів потерпілого, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Підстав сумніватися у достовірності показів потерпілого ОСОБА_14 в цій частині колегія суддів не вбачає, оскільки вони правильно відображають встановлені у кримінальному провадженні обставини та містять відомості, які відповідають дійсності.

Зазначення в обвинувальному акті ініціалів потерпілого ОСОБА_21 як ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , як про це йдеться в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 , носить ознаки технічної описки та не ставить під сумнів вчинення злочинів саме щодо потерпілого ОСОБА_14 .

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту про те, що суд обґрунтував свій висновок про доведеність винуватості обвинувачених недопустимими доказами. Адже перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що докази, на які послався суд, зібрані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом та при їх отриманні не було допущено істотного порушення прав та свобод людини.

Отже, як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні вимагання та таємного викрадення чужого майна зроблено з дотриманням ст.23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показань потерпілого ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_20 , даних протоколів слідчих дій.

Відповідні показання потерпілого, які покладено в основу обвинувального вироку, є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Дослідивши вказані докази, суд обґрунтовано визнав їх достатніми для доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
При цьому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 про повторне дослідження доказів, оскільки відповідно до ч.3 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції досліджує лише ті докази, які не досліджувалися судом першої інстанції або які стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Між тим, зазначені захисником докази, які підлягали повторному дослідженню, даним критеріям не відповідають.
Крім того, в апеляційних скаргах як захисники, так і обвинувачений ОСОБА_8 посилалися на безпідставне зарахування судом першої інстанції в строк покарання обвинувачених строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі лише до 20.06.2017 року. Адже, на переконання апелянтів, такий строк підлягав зарахуванню до набрання вироком законної сили.

Між тим колегія суддів не може погодитися із такими запереченнями сторони захисту виходячи з такого.

Так, частиною 5 ст.72 КК у редакції Закону №838-VIII було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У подальшому такий підхід законодавець визнав недостатньо обґрунтованим, адже 21 червня 2017 року набрав чинності Закон №2046-VIII, яким ч.5 ст.72 КК викладено в іншій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Частина 1 ст.5 КК передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі.

У той же час за приписами ч.2 ст.4 КК, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Аналіз змісту зазначених норм дозволяє зробити висновок, що ст.5 КК регулює виключно питання зворотної дії закону (тобто встановлює правила застосування закону до діянь і правовідносин, які були вчинені до набрання новим законом чинності й не тривають (не продовжуються) після цього), але не забороняє його пряму дію (тобто не виключає можливість застосування "нового" закону до діянь або правовідносин, які виникли та/або тривають після набрання ним чинності).

Водночас ч.2 ст.4 КК установлює, що застосуванню підлягає не будь-який закон про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення діяння, а лише той, що визначає «злочинність», «караність» та «інші кримінально-правові наслідки діяння».

Очевидним є те, що правила ч.5 ст.72 КК не визначають злочинності та караності діяння.

Тримання особи під вартою є заходом не кримінально-правового, а кримінально-процесуального характеру, що має на меті виключно забезпечення належного здійснення кримінального провадження.

Перелічені в ч.5 ст.72 КК у редакції Закону №838-VIII види попереднього ув`язнення не можна розглядати як кримінально-правові наслідки, що безпосередньо або неминуче обумовлені фактом вчинення кримінально-караного діяння, за своїм юридичним змістом вони є процесуальними заходами забезпечення кримінального провадження, а підстави та процедуру їх застосування регламентовано КПК.

Виходячи з наведеного, правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, хоча і містяться у нормі КК (ч.5 ст.72), за своєю суттю та цілями фактично виконують функцію вирішення процесуальних питань.

Отже положення ч.5 ст.72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 КК, не можна вважати такими, що визначають «караність» або «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК.

Таким чином, при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч.1 ст.72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеній в Постанові від 06 червня 2018 року (№51-576км18).
Тому враховуючи, що обвинувачених було затримано 28.02.2017 року з наступним обранням їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою, їм підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 28.02.2017 року по 20.06.2017 року керуючись ч.5 ст.72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 р. № 838-VIII з розрахунку «день за два», а з 21 червня 2017 року за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК у редакції Закону від 18.05.2017 року N 2046-VIII, тобто з розрахунку «день за день».

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстави для його скасування чи зміни відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4