АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1465/18 Справа № 183/925/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000040 за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Горького
Дніпропетровського району Дніпропетровської області,
громадянина України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України,

за участю

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційний скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом 1 інстанції, просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання та вважати його засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробувальним строком на 3 (три) роки та зобов`язанням не виїжджати за межі території України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що суд, призначаючи покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, не навів ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах вироку доводи про доцільність чи недоцільність призначення ОСОБА_6 факультативного додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 162 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробувальним строком на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
За вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 18 грудня 2017 року близько 02.45 год., з корисливих мотивів, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав велосипед марки «Україна», спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 1 946 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18 грудня 2017 року близько 03.00 год., ОСОБА_6 проник до господарської будівлі домоволодіння АДРЕСА_4 , де залишив вищевказаний велосипед марки «Україна», після чого місце скоєння злочину покинув.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18 грудня 2017 року близько 03.30 год., ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , звідки незаконно заволодів транспортним засобом ВАЗ-2105 з державним номерним знаком НОМЕР_1 та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18 грудня 2017 року близько 03.40 год., перебуваючи в автомобілі ВАЗ-2105 з державним номерним знаком НОМЕР_2 поблизу с. Малокозирщина Новомосковського району Дніпропетровської області на відстані близько 1 кілометру в напрямку с. Личково Магдалинівського району Дніпропетровської області, викрав водійське посвідчення серія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_10 , тим самим незаконно заволодівши ним.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18 грудня 2017 року близько 04.55 год., ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , звідки таємно, повторно викрав акумулятор марки «DYNAMIC», спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 1328 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18 грудня 2017 року, близько 05.15 год., ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , звідки таємно, повторно викрав велосипед марки «Україна», спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 2 224 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 27 грудня 2017 року, близько 10.05 год., ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , звідки таємно, повторно, викрав набір поршнів «автрамат 2101-1004015-32 (76,8)», спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 393 грн. 75 коп.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи, що наведені в апеляційній скарзі прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом 1 інстанції, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, кваліфікованих за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_6 не наполягали.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.
При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, врахував кількість та тяжкість вчинених обвинуваченим злочинів, два з яких згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття у вчиненому, яке грунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнанні вини та готовністю понести кримінальну відповідальність, а обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи прокурора про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 162 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Відповідно до п. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України та йому призначено покарання в межах санкції статті, якою передбачено такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна або без такої.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою повинні бути зазначені вид і розмір не тільки основного, а й додаткового покарання, призначеного по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Але суд першої інстанції не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, та не зазначив про застосування чи не застосування вказаного виду додаткового покарання.

Апеляційний суд вважає, що в ході судового розгляду не встановлено підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд

Постановив:

Апеляційну скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом 1 інстанції, задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим: за ч. 1 ст. 162 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4