Справа № 573/1948/18
Номер провадження 1-кп/573/192/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 14 серпня 2018 року за №0000388, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Білопілля Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимого вироком Білопільського районного суду Сумської області від 21 вересня 2018 року за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У післяобідній час точно невстановленого дня кінця третьої декади травня 2018 року ОСОБА_4 перебував вдома у своєї знайомої ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_3 .

У цей час у ОСОБА_4 виникла необхідність відвідати свою сестру, яка проживає у АДРЕСА_4 . З цією метою ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_5 її жіночий велосипед марки «Спутнік 28» та пообіцяв його повернути, на що остання добровільно погодилася. При цьому, у ОСОБА_4 не було злочинного умислу, спрямованого на заволодіння велосипедом шляхом зловживання довірою ОСОБА_5 .

Дорогою до сестри, ОСОБА_4 заїхав додому до свого знайомого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_5 , де залишився з останнім розпивати спиртні напої. Коли спиртне закінчилося, у ОСОБА_4 виникло бажання придбати ще алкоголь та продовжити його вживання, проте коштів на це у останнього не виявилося.

У цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне незаконне заволодіння належним ОСОБА_5 велосипедом марки «Спутнік 28» з метою його продажу та отримання коштів для придбання спиртних напоїв.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння майном ОСОБА_5 , ОСОБА_4 виїхав на вищевказаному велосипеді на вулицю, де проїжджаючи повз незнайомого йому чоловіка, продав останньому велосипед марки «Спутнік 28» червоного кольору вартістю 1 361 грн. за 250 грн., а виручені кошти витратив на продукти харчування та спиртне

Своїми вищевказаними умисними, протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 1 361 грн.

Крім того, у післяобідній час точно невстановленого дня кінця третьої декади травня 2018 року ОСОБА_4 прийшов додому до свого знайомого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_5 , де вони разом з останнім та іншими гостями вживати спиртні напої. Перебуваючи в даній квартирі за згодою господаря, ОСОБА_4 помітив велосипед марки «Водан 28» зеленого кольору, який стояв у коридорі. У цей час у останнього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним велосипедом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, усвідомлюючи значення своїх суспільно небезпечних дій та їх наслідків, бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 та його гості лягли спати, повторно, таємно вивів велосипед марки «Водан 28» вартістю 983 грн. на вулицю та поїхав на ньому. Викраденим майном ОСОБА_4 у подальшому розпорядився на свій розсуд.

Своїми вищевказаними умисними, протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 983 грн.

Виконуючи вказані дії ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердив, що наприкінці третьої декади травня 2018 року перебував вдома у своєї знайомої ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_3 . У цей час у нього виникла необхідність відвідати свою сестру. З цією метою попросив у ОСОБА_5 велосипед марки «Спутнік 28», пообіцявши його повернути, на що остання добровільно погодилася. При цьому умислу, спрямованого на заволодіння велосипедом шляхом зловживання довірою ОСОБА_5 у нього не було. По дорозі заїхав додому до свого знайомого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_5 , де залишився з останнім розпивати спиртні напої. Коли спиртне закінчилося, захотів ще придбати алкоголь, але коштів для цього у нього не було, а тому він вирішив продати велосипед ОСОБА_5 , а на виручені гроші придбати спиртне та закуску. З цією метою виїхав на вказаному велосипеді на вулицю, де зустрів незнайомця, якому продав велосипед ОСОБА_5 за 250 грн., а за отримані гроші придбав спиртне та їжу.

Крім того, в один із днів третьої декади травня 2018 року, у післяобідній час прийшов додому до свого знайомого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_5 , де разом із останнім та його донькою і зятем розпивали спиртні напої. Перебуваючи в даній квартирі, у коридорі помітив велосипед марки «Водан 28» зеленого кольору. Надалі, скориставшись тим, що ОСОБА_6 та його гості пішли спати в іншу кімнату, вивів велосипед із квартири та поїхав на ньому у своїх справах.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх особливості та обставини вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою гарантовано право кожного при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року (заява №65550/01) ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь - якого кримінального обвинувачення».

У п. 33 рішення у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року (заява №24465/04) ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості відповідно, визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обставини, якими є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, особу обвинуваченого, який на момент вчинення інкримінованих йому злочинів відповідно до ст. 89 КК України вважається не судимим, ніде не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , висловлену ними у поданих до суду письмових заявах, відповідно до якої останні претензій до обвинуваченого не мають та просять його суворо не карати (а. с. 25-30)

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_4 , у судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, беручи до уваги що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище пом`якшуючі відповідальність обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку, що за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 заслуговує на покарання в межах санкції зазначених частин статті, у виді штрафу та арешту відповідно. Призначаючи покарання за сукупністю злочинів, суд враховує кількість злочинів, що входять до сукупності, вид сукупності та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Крім того суд враховує, що вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинив до засудження його вироком Білопільського районного суду від 21 вересня 2018 року за ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 3 місяців арешту, а тому остаточне покарання йому слід призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді арешту.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004).

Вимога додержання справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №5-48к13 від 23 січня 2014 року, які в силу ст. 458 КПК України є обов`язковими.

Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд України висловся щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Майнова шкода, завдана потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1 361 грн. та 983 грн. відповідно, відшкодована на стадії досудового розслідування у повному обсязі.

Під час проведення досудового розслідування проводилися судові товарознавчі експертизи, загальна вартість яких становить 858 грн. 00 коп. На підставі ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосвувася. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за даним вироком більш суворим покаранням, що призначено вироком Білопільського районного суду Сумської області від 21 вересня 2018 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня затримання.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок процесуальних витрат за проведення судових товарознавчих експертиз.

Речові докази: велосипед «Спутнік 28», червоного кольору залишити власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: