АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/2759/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/549/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
потерпілої : ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2018 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, і призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання рахується з моменту затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 обраний у вигляді у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази.
Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у тому, що він 25 червня 2017 року близько 20 год. 45 хв., керуючи технічно справним автомобілем VOLKSVAGEN TRANSPORTER T5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись автодорогою «Гола Пристань Залізний Порт» зі сторони с. Залізний Порт у напрямку м. Гола Пристань Херсонської області на 48-му кілометрі + 225 метрів, поблизу с. Новофедорівка Голопристанського району Херсонської області, в порушення вимог пунктів 2.3.б, 2.9.а, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (з наступними змінами та доповненнями), проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого здійснив з`їзд з проїзної частини, з послідуючим наїздом на перешкоду у виді металевого відбійника та перекиданням вказаного автомобіля, внаслідок чого пасажири автомобіля ОСОБА_10 та ОСОБА_11 загинули на місці події, а пасажиру автомобіля ОСОБА_12 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч 3 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб та спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок змінити, призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.
Захисник стверджує, що суд дійшов помилкового висновку про невизнання обвинуваченим своєї вини , оскільки невірно витлумачив його показання, з огляду на його тяжкий соматичний стан, який перешкодив йому давати обєктивні показання.
Не погоджується захисник і з висновками суду першої інстанції про відсутність обставин, що помякшують покарання , оскільки ОСОБА_13 дуже жалкує, що керував автомобілем після вживання алкогольних напоїв, але він не зміг висловити це під час судового засідання, тому що страждає психічними розладами після перенесеної важкої цернеброспінальної травми.
На думку апелянта при призначенні покарання суд мав врахувати, що під час даної ДТП загинули мати та дружина, обвинуваченого , отримала тілесні ушкодження рідна сестра, що вже саме по собі є значним хвилюванням для кожної людини.
Не було враховано і фізичний стан обвинуваченого, наявність на утриманні малолітньої дитини.
Призначаючи покарання суд не зважив на досудову доповідь органу пробації.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника , потерпілої , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч.3 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі захисником не оспорюються, а тому вирок переглядається в апеляційному порядку лише в частині призначеного покарання в межах доводів апеляційної скарги.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував вчинення ним тяжкого злочину , внаслідок чого загинуло дві людини , особу винного, який характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності , його вік, стан здоровя, відсутність претензій потерпілих, обставини вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного спяніння і прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе за умови реального відбування призначеного йому покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання, суд не встановив.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги про призначення судом надмірно суворого покарання , суд апеляційної інстанції дослідив матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого .
За змістом ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
На переконання судової колегії поведінка, особи , яка щиро жалкує про скоєне має бути послідовною протягом усього часу кримінального провадження та не обмежуватися простим визнанням факту вчинення злочину та пояснень про обставини його вчинення.
Разом із тим, матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 протягом розгляду справи в суді змінював свої показання щодо обставин ДТП, вину визнавав частково, намагаючись перекласти провину за ДТП на пасажирів автомобіля, заперечував факт вживання алкоголю.
Отже твердження апелянта про те, що суд безпідставно не врахував щире каяття обвинуваченого, яке він не міг висловити з огляду на фізичний та емоційний стан , колегія суддів вважає непереконливими.
Дані про особу обвинуваченого, його позитивна характеристика та вчинення злочину вперше належним чином були враховані судом і дали підстави для призначення покарання на строк, який максимально наближений до мінімальної межі санкції ч.3 ст. 286 КК України.
На думку колегії суддів суд призначив обвинуваченому покарання із дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, оскільки суд врахував як тяжкість скоєного злочину, так і сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, характер вчиненого діяння, тяжкість наслідків ) та особу обвинуваченого і підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість, колегія суддів не вбачає.
Із матеріалів кримінального провадження , які характеризують особу обвинуваченого та досліджені в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину та дали б законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.
Наявність у обвинуваченого малолітньої дитини, та позицію одного із потерпілих щодо покарання не можна визнати достатньою підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі.
Висновки органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання підлягають врахуванню у сукупності із іншими обставинами провадження та даними , що характеризують особу обвинуваченого і не слугують у даному випадку самостійною підставою для помякшення покарання.
На думку колегії суддів, враховуючи, що обвинувачений скоїв злочин у сфері безпеки руху, наслідком якого стала смерть двох осіб, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність за таких обставин призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки без призначення такого виду покарання неможливо досягнути мети покарання та попередити вчинення нових злочинів обвинуваченим.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Копія вірна, ухвала набирає законної сили 16.08.2018 року

Суддя: ОСОБА_2