Справа № 274/2995/17
Провадження №1-кп/0274/263/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,
за участю секретаря. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,
прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,
захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,
обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 21.06.2017 року за № 0001003 по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хотіївка Семенівського району Чернігівської області, громадянина України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 15.09.2009 року Апеляційним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 27.10.2016 року невідбуту частину покарання замінено більш м"яким на обмеження волі строком 3 роки 3 місяці 19 днів,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання з 04.11.2016 року у виді обмеження волі в державній установі «Бердичівський виправний центр (№108)», оскільки 27.10.2016 року ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області йому змінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 11 років, призначеного вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 15.09.2009 за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі строком 3 роки 3 місяці 19 днів, але ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та вчинив рецидив злочинів.
Так, 21.06.2017 року начальником Бердичівського виправного центру (№ 108) ОСОБА_6 , ОСОБА_5 надано короткостроковий виїзд за межі виправного центру, для придбання лікарських засобів терміном на дві години, а саме з 13 год. 40 хв. 21.06.2017 року по 15 год. 40 хв, 21.06.2017 року.
ОСОБА_5 було роз`яснено правила поведінки під час короткочасного виїзду, попереджено про дисциплінарну відповідальність про їх порушення та кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення строку виїзду.
Вибувши з Бердичівського виправного центру № 108 о 13 год. 40 хв., ОСОБА_5 у встановлений для повернення час, до установи не повернувся та не повідомив про причини неповернення.
Станом на 26.06.2017 року ОСОБА_5 до Бердичівського виправного центру (№ 108) не повернувся.
Таким чином, ОСОБА_7 , маючи дозвіл на короткостроковий виїзд, не повернувся до місця відбування покарання у виді обмеження волі.
Суду показав, що відбуває покарання у виді обмеження волі у Бердичівському виправному центрі (№ 108). Влітку 2017 року, під час короткострокового виїзду за межі виправного центру, поїхав в м. Київ вирішувати сімейні проблеми. У вчиненому щиро розкаявся.
Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 15.09.2009 року (справа № 1-13/2009) ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 187, ч. 1 263, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 11 років з конфіскацією майна, яке є його власністю (а.п. 18 - 29 т. 1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.10.2016 року ОСОБА_5 невідбуту частину покарання замінено на більш м"яким покаранням у виді обмеження волі строком 3 роки 3 місяці 19 днів. (а.п. 31 т. 1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 25.11.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_5 строк попереднього ув"язнення за період з 15.02.2009 року по 08.12.2009 року у строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі (а.п. 32 т. 1).
Про те, що в червні 2017 року засудженому ОСОБА_5 надавався дозвіл на короткостроковий виїзд за межі виправного центру свідчить відмітка на заяві засудженого (а.п. 35 т. 1).
Зі встановленими правилами поведінки під час короткочасного виїзду, про дисциплінарну відповідальність за їх порушення, кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення строку виїзду, засуджений ОСОБА_5 ознайомлений під підпис 21.06.2017 року (а.п. 35 т. 1).
Про неповернення ОСОБА_5 до місця відбування покарання в ДУ "Бердичівський виправний центр (№ 108)" після закінчення строку виїзду, свідчить рапорт чергового помічника начальника установи капітана внутрішньої служби ОСОБА_8 (а.п. 8 т. 1).
Зважаючи на повне визнання винуватості самим обвинуваченими, за клопотанням прокурора, погодженого з усіма іншими учасниками судового процесу, суд, керуючись положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 390 КК України, як неповернення до місця відбування покарання особи, засудженої до обмеження волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.
При визначенні покарання ОСОБА_5 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 2 ст. 390 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Обвинувачений скоїв новий злочин в процесі відбуття призначеного судом покарання, за місцем відбуття покарання характеризується позитивно, працевлаштований за межами установи на контрагентському об"єкті, один раз заохочувався адміністрацією установи, свою вину визнав.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових злочинів.
Остаточне покарання за сукупністю вироків суд визначає обвинуваченому в порядку ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 15.09.2009 року.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Судові витрати по справі відсутні.
Арешт на майно обвинуваченого або інших осіб в рамках кримінального провадження не накладався.
Враховуючи призначене покарання, до набрання вироком законної сили, але не довше як на два місяці, обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.369-371, 374, 376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати винуватим ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Остаточне покарання ОСОБА_5 визначити в порядку ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 15.09.2009 року, а саме у виді позбавлення волі строком 1(один) рік 7 (сім) місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 10.05.2018 року .
До вступу вироку в законну силу, але не довше як на два місяці, обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1