Справа № 478/1791/18 Провадження № 1-в/478/330/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2018 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Казанківської ВК № 93 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка в режимі відеоконференції з Казанківською виправною колонією № 93 клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: 28.08.2001 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ч.3 ст.140, ч.2 ст.141 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 04.02.2005 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч.1 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.121, ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі; 21.02.2013 року Скадовським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.317, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до позбавлення волі. Звільненого 20.06.2014 року за амністією; 03.12.2014 року Скадовським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 05.06.2015 року Скадовським районним судом Херсонської області звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 за вироком Скадовського районного суду Херсонської області 03.12.2014 року скасовано та направлено до місць позбавлення волі; 15.03.2016 року Снігурівським районним судом Миколаївської області за ст.395, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обґрунтовуючи своє клопотання, засуджений посилається на те, що фактично відбув 2/3 призначеного строку покарання, перебував в Снігурівській ВК № 5, де отримав три подяки. З часу прибуття до Казанківської ВК № 93, працює молодшим днювальним в жилому приміщенні, отримав 2 подяки від адміністрації виправної колонії. Також зазначив, що порушення режиму утримання не здійснював та доган не має, став на шлях виправлення, до минулого відноситься негативно, в бібліотеці Казанківської ВК № 93 намагається вивчити Закони України, в тому числі Конституцію України, Сімейний кодекс України, Цивільний кодекс України та інші.
У зв`язку з наведеним вважає, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника Казанківської ВК № 93, який просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки засуджений не став на шлях виправлення, засудженого, який підтримав своє клопотання, думку прокурора, який проти задоволення подання заперечував, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даного засудженого не доводиться очікувати вчинення у майбутньому нових злочинів.
Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь час відбування покарання.
Сумлінна поведінка, поряд з іншими ознаками, характеризується, у тому числі, дотриманням засудженим режиму відбування покарання та виконанням покладених на нього законом обов`язків, стримуванням від порушень режиму відбування покарання та від порушень правил внутрішнього розпорядку.
Судом встановлено, що вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 03.12.2014 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, та встановлено іспитовий строк 3 роки, з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.
Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 05.06.2015 року, звільнення ОСОБА_5 від покарання з випробуванням скасовано та направлено останнього до місця відбування покарання за вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 03.12.2014 року, яким його було засуджено до 5 років позбавлення волі.
Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 30.10.2015 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України та призначено покарання у виді одного місяця арешту. На підставі ст.71 КК України шляхом повного складання покарань за даним вироком та вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 03.12.2014 року, призначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі Казанківська виправна колонія (№ 93).

На момент розгляду клопотання засуджений відбув 3 роки 7 місяців 7 днів. Невідбутий строк складає 1 рік 5 місяців 23 дні.

Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання, призначеного йому вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 30.10.2015 року, то у цьому випадку, суд, зважаючи на приписи ст.81 КК України, має переконатись у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В судовому засіданні було досліджено матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, з яких суд зробив такі висновки.
Так, із довідки про заохочення та стягнення від 01.11.2018 року та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_5 має 4 заохочення (подяки) та 2 стягнення (догана та поміщення до ДІЗО).
Відповідно до витягу з протоколу № 4 від 24.02.2017 року та протоколу № 24 від 02.11.2017 року, ОСОБА_5 було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.
Так, з наявної характеристики на засудженоговід 01.11.2018 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 прибувши до Казанківської ВК №93 був розподілений у відділення № 12 та працевлаштований днювальним на відділенні без оплати праці. До роботи ставиться посередньо, безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для цього не має. Встановлений режим порушував, за що мав стягнення. У скоєному злочинні розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролем. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує посереднього, не завжди робить правильні висновки. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. У колективі засуджених скритний, брехливий, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації, намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку.

В матеріалах особової справи наявні довідки, з яких вбачається, що засуджений ОСОБА_5 з 01.03.2016 року до 03.10.2017 року приймав участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова освіта», однак будь-яких даних про успішність їх проходження та досягнуті результати матеріали особової справи не містять. Більш того, на даний час засуджений ОСОБА_5 участь у програмах диференційованого виховного впливу взагалі не приймає.
Згідно до вимог ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в поведінці засудженого ОСОБА_5 хоч і мають місце певні позитивні зрушення, про що свідчать його участь у програмах диференційованого впливу за період з 01.03.2016 року по 03.10.2017 року, відсутність на даний час стягнень, проте, період, протягом якого відбулись ці зрушення є занадто нетривалим.
Суд також вважає, що з відомостей про особу ОСОБА_5 , що характеризують його під час відбування покарання, не вбачається таких даних, які б свідчили про його виправлення.
Наведені відомості посередньо характеризують засудженого ОСОБА_5 , у той же час вони не свідчать саме про його виправлення під час відбування покарання.
Суд також враховує, що востаннє заохочення ОСОБА_6 мав 26.12.2017 року, інформації про заохочення за період 2018 року матеріали особової справи не містять.
Необхідно зазначити, що саме по собі працевлаштування, а також заохочення у зв`язку з цим, не доводять виправлення засудженого в сенсі положень ч.2 ст.81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

За таких обставин, суд не переконався на підставі належних, достовірних і допустимих доказів, в їх сукупності та взаємозв`язку, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення, у зв`язку з чим до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
З огляду на викладене, суд вважає, що засудженого неможливо звільнити умовно-достроково від покарання, як такого, що став на шлях виправлення, тому в задоволенні його клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд, -

П о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту її проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1