АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1536/18 Справа № 184/1934/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в м.Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000666 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком 120 годин, яке згідно п.п. г п.1 ч. 1 ст. 72 КК України переведено в 15 днів позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.09.2016 року та ухвали Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року, яка складає 50 годин громадських робіт, які згідно п.п. г п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України переведено у 6 днів позбавлення волі та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 днів.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 188 грн. 97 коп. майнової шкоди, та 5000 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Вирішено питання щодо стягнення процесуальних витрат в порядку ст. 118 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
Так, 28.07.2017 року близько 16 години ОСОБА_6 знаходився за місцем проживання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_3 , де в кімнаті побачив мобільний телефон марки «fly DS 133», належний ОСОБА_9 , і у ОСОБА_6 , з корисливих спонукань, виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення зазначеного телефону, разом з наявним в ньому майном.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 28.07.2017 о 16 годині 00 хвилин, знаходячись в кімнаті квартири АДРЕСА_4 переконавшись, що ніхто не бачить його протиправних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливих спонукань викрав мобільний телефон марки «fly DS 133», вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 4026-17 від 20.09.2017 року складає 465 гривень, в якому знаходилась: картка пам`яті micro SD об`ємом 4Гб, вартість якої, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 4026-17 від 20.09.2017 року складає 170 гривень; сім-картки мобільних операторів зв`язку «МТС» та «Київстар», які для потерпілої не складають матеріальної цінності, на рахунку яких грошових коштів не було.
Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 635 гривень.
Крім того, 05.09.2017 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_6 знаходився перед першим під`їздом будинку АДРЕСА_5 , де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , у нього виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останній.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , 05.09.2017 року о 16 годині 30 хвилин, знаходячись біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно наніс ОСОБА_9 кулаками 5 ударів у праву частини обличчя та 5 ударів у ліву частини обличчя, 2 удари кулаком в область лівої нирки; один удар взутою ногою в область грудей зліва.
Вказаними навмисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді - внутрішньо-шкіряного крововиливу нижньої повіки правого ока, яке згідно висновку експерта №652 від 20.10.2017 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій фактично просить скасувати вирок суду першої інстанції та прийняти справедливе рішення.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що судом першої інстанції не враховані його дані, а саме те, що у нього на утриманні знаходиться цивільна дружина та малолітня донька, приймав участь в АТО, а також просив врахувати, що потерпіла не має до нього претензій.
Під час апеляційного перегляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили її задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_9 надала на адресу суду заяву від 30.07.2018 року про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що обвинувачений не став на правильний шлях.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку судом першої інстанції, кваліфікація дій обвинуваченого за кримінальним законом та доведеність його вини - в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом не були враховані усі обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме наявність у нього на утриманні цивільної дружини та малолітньої доньки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини документального підтвердження не мають, і судом першої інстанції при призначенні покарання враховано всі обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, про що і зазначено у вироку суду.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України у виді позбавлення волі, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, враховані: тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України відносяться до злочину середньої тяжкості за ч.2 ст.185 КК України та злочину невеликої тяжкості за ч. 1 ст.125 КК України; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він, маючи непогашену судимість, вчинив нові кримінальні правопорушення, визнав вину за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку лікаря психіатра не перебуває, був знятий з обліку лікарів нарколога та фтизіатра у зв`язку з виїздом, неповнолітніх дітей на утриманні не має, суд першої інстанції прийшов привильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначає покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт з відповідним застосуванням вимог ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченого ОСОБА_6 вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.09.2016 року було засуджено за ч. 1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу. 31.01.2017 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області штраф замінено на 50 годин громадських робіт, які він не відбув, тобто до повного відбуття покарання вчинив нові злочини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування ч. 1 ст. 71 КК України і призначення покарання за вчинені кримінальні правопорушення за сукупністю вироків із застосуванням правил, передбачених ч. 1 ст. 72 КК України.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність претензій з боку потерпілої, то на переконання колегії суддів така обставина не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , не вважаючи доводи останнього слушними.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.185, ч. 1 ст.125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4