АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1392/2017 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року щодо ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2017,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 03.03.2010 за ч. 2 ст.190, ст.71 КК України до 7 років позбавлення волі; на підставі постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.02.2014 згідно зі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений від відбування покарання (не відбута частина покарання 2 роки 3 місяці 9 днів),

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано до основного покарання не відбуту частину покарання за вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 03.03.2010 року та ОСОБА_11 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці. До набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_11 близько 03 год. 50 хв. 12.03.2015 за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з метою таємного викрадення чужого майна на автомобілі «Ваз» 099, д.н.з. НОМЕР_1 приїхали у двір будинку АДРЕСА_2 , де звернули увагу на автомобіль «Тойота Яріс», д.н.з. НОМЕР_2 , і вирішили з вказаного автомобіля викрасти чотири колеса.
Після цього ОСОБА_13 припаркував автомобіль «Ваз» 099, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , вийшли з автомобіля та з багажника дістали домкрат та «балонний» ключ, і направились до автомобіля «Тойота Яріс», д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_13 залишився в автомобілі на місці водія і спостерігав за оточуючою обстановкою з метою попередити ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , про наближення сторонніх осіб та в подальшому якнайшвидше завести двигун і залишити місце вчинення злочину разом з викраденим майном. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, підійшли до автомобіля «Тойота Яріс», д.н.з. НОМЕР_2 , де за допомогою домкрата ОСОБА_14 , підняв вказаний автомобіль і поставив його на частини тротуарної плитки, а ОСОБА_11 , за допомогою «балонного» ключа відкрутив по 3 гайки з кожного з чотирьох коліс автомобіля. Після цього ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перенесли вказані колеса до автомобіля «Ваз» 099, д.н.з. НОМЕР_1 ., чим таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_16 , а саме: 4 колеса загальною вартістю 4000 грн. В подальшому ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , сіли до автомобіля «Ваз» 099, де вже перебував ОСОБА_13 , і з викраденим залишили місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора м. Києва ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавленн волі строком на 3 роки, обгрунтовує тим, що ОСОБА_11 вчинив інкримінований злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, під час умовно-дострокового звільнення та через нетривалий проміжок часу, а саме 12.03.2015 року.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора; вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, за наведених у ній обставин; обвинуваченого ОСОБА_11 , який заперечував щодо апеляційної скарги прокурора, повторно дослідивши характеризуючи дані; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_11 останнє слово, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб (крадіжка), відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

При цьому, фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_11 та юридична кваліфікація його дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі і прокурором, не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_11 , правову кваліфікацію діяння, вчиненого ним за ч. 2 ст. ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_11 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, - колегія суддів апеляційного суду вважає не обґрунтованими.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність заподіяної шкоди та активне сприяння розкриттю злочину; обставини, що обтяжує рецидив злочину, - суд першої інстанції у відповідності до вимог закону призначив ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
З огляду на те, що дане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ст. 71 КК України визначив ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 03.03.2010.
Всупереч твердженням прокурора, покарання ОСОБА_11 за вчинене кримінальне правопорушення призначене з дотриманням вимог ст.ст. 65, 71 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому судом першої інстанції враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі прокурора.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурора не наведено достатніх та переконливих доводів, які спростовували би висновки суду першої інстанції у цій частині, та підстав, які істотно впливали би на визначення виду та розміру покарання ОСОБА_11 .
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги і дотримуючись положень ст. 404 КПК України, дійшла висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_11 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задовольнити.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2017 щодо ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, - без змін.
Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до суду касаіційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
___________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4