Ухвала
Іменем України
16 серпня 2018 року

м. Київ
справа № 204/5202/16-к
провадження № 51-1922 зр 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні заяви прокурора ОСОБА_5 , яка брала участь у касаційному розгляді кримінального провадження, та представника потерпілої ОСОБА_6 про роз`яснення постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 .
Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року вирок місцевого суду змінено.
Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на викрадення ОСОБА_7 мобільного телефону «Samsung GT-S5260», належного потерпілій ОСОБА_9

Перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
У решті вирок залишено без зміни.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Прокурор ОСОБА_5 , яка брала участь у касаційному розгляді кримінального провадження, звернулася до суду із заявою про роз`яснення зазначеного судового рішення. У заяві прокурор не погоджується із доводами суду касаційної інстанції стосовно того, що органом досудового розслідування ретельно не перевірено кому належить мобільний телефон «Samsung GT-S5260», стверджує, що апеляційний суд при зміні кваліфікації дій ОСОБА_7 не дослідив безпосередньо докази його вини в частині викрадення вказаного телефону та не зазначив в ухвалі про те, яким чином необхідно вчинити із даним речовим доказом, який за вироком місцевого суду був переданий потерпілій. Прокурор вказує на те, що касаційний суд безпідставно послався на положення п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України при вирішенні питання про подальшу долю мобільного телефону, оскільки телефон належить потерпілій, що остання підтверджувала в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, прокурор просить роз`яснити: чи підлягали дослідженню в суді апеляційної інстанції речовий доказ мобільний телефон «Samsung GT-S5260», показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , а також із урахуванням того, що судом виключено вказаний мобільний телефон із переліку речей, які намагався викрасти ОСОБА_7 , чи необхідно його забрати у потерпілої ОСОБА_9 для передачі у подальшому власнику.

Представник потерпілої ОСОБА_6 також звернулася до Верховного Суду із заявою про роз`яснення судового рішення в частині вирішення подальшої долі речового доказу мобільного телефону «Samsung GT-S5260».

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у суді касаційної інстанції підтримав свою заяву.

Мотиви Суду

Вимогами ч. 4 ст. 441 КПК України передбачено, що судові рішення суду касаційної інстанції роз`яснюються учасникам судового провадження в порядку, передбаченому статтею 380 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
Із тексту постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року вбачається, що вона складена з додержанням вимог, передбачених статтями 441, 442 КПК України, з посиланням на норми чинного кримінального процесуального закону, викладена чіткими, зрозумілими реченнями і не містить у собі труднощів для розуміння її точного змісту.
Твердження прокурора про необхідність роз`яснення судового рішення в частині того, яким чином мав діяти апеляційний суд при дослідженні в судовому засіданні доказів, не ґрунтується на законі, оскільки це питання за змістом ст. 380 КПК України не може бути предметом роз`яснення судового рішення. Суд касаційної інстанції у своїй постанові дійшов висновку про дотримання апеляційним судом вимог статей 404, 419 КПК України. За змістом заяви прокурора, він по суті не погоджується із таким висновком Верховного Суду, а тому прохання прокурора про роз`яснення необхідності дослідження апеляційним судом наведених у заяві доказів виходить за межі вимог ч. 1 ст. 380 цього Кодексу.

Що ж стосується доводів прокурора та представника потерпілої про необхідність вирішення подальшої долі речового доказу мобільного телефону «Samsung GT-S5260», то колегія суддів зазначає наступне. За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року речові докази, зокрема й зазначений мобільний телефон, були передані потерпілій ОСОБА_9 . Відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року з мотивувальної частини вироку виключено посилання на викрадення ОСОБА_7 даного мобільного телефону.Питання про долю речових доказів апеляційним судом не вирішувалось.

З огляду на це, суд касаційної інстанції повторно вказує на те, що питання виконання судових рішень регулюється Розділом VIII КПК України. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються у порядку, визначеному ст. 539 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для роз`яснення постанови суду касаційної інстанції немає.

Керуючись статтями 380, 441 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити прокурору та представнику потерпілої ОСОБА_6 у роз`ясненні постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11