АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/824/18 Справа № 210/3232/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року про відмову в накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні №0000305,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, вважає її незаконною і необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області про накладення арешту на майно, наклавши арешт на посів сільськогосподарської культури - кукурудзи, що засіяний на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0719, загальною площею 17,7 га, яка знаходиться на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, шляхом заборони будь-кому розпоряджатись будь-яким чином та використовувати його до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту, окрім слідчого та прокурора для забезпечення збереження вказаного речового доказу та подальшого звернення врожаю в дохід держави/законних власників та про надання дозволу на реалізацію врожаю сільськогосподарської культури, визнаного речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме посіву кукурудзи на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0719, загальною площею 17.7 га, яка відносяться до земель запасу Шевченківської сільської ради, і розташована на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя не прийняв до уваги, що вищевказана земельна ділянка є безпосереднім об`єктом злочину по кримінальному провадженню, на якій відбулась подія злочину, і підтверджується незаконна обробка та використання цієї земельної ділянки, а посів кукурудзи, засіяний на зазначеній земельній ділянці, також являється доказом кримінального правопорушення та підтверджує факт використання земельної ділянки без законних на те підстав.
Посилається на те, що при зайнятті земельної ділянки за відсутності відповідних правовстановлюючих документів, у особи яка засіяла таку земельну ділянку, не виникає право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію на вказаній земельній ділянці.

Також слідчий суддя не врахував, що речовий доказ у вигляді посіву сільськогосподарської культури - кукурудзи, потребує значних витрат по забезпеченню спеціальних умов їх зберігання та охорони, а також піддаються швидкому псуванню, що може призвести до їх знищення, отже виникла необхідність забезпеченні збереження речових доказів шляхом передання їх для реалізації, що можливо без шкоди для кримінального провадження.
Вважає, що хоча на теперішній час досудовим розслідування не встановлено особу, яка самовільно зайняла вказану земельну ділянку та засадила її посівами кукурудзи, проте її відсутність не перешкоджає розгляду вказаного клопотання та вирішення питання про долю речових доказів у вигляді посівів кукурудзи, грошові кошти від реалізації яких відповідно до п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України підлягають конфіскації в дохід держави.
Крім того, слідчий суддя в ухвалі вказує на необхідність врахування існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину, та розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, однак встановлювати співрозмірність вартості майна розміру шкоди, слід у випадках звернення з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, проте в клопотанні не зазначалось про наявність цивільного позову чи стягнення отриманої неправомірної вигоди, а тому встановлювати співрозмірність КПК України слідчого суддю не зобов`язує.

Більш того, КПК України допускає можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи без заявлення позову та повідомлення особі про підозру.

Посилається на те, що слідчий суддя не врахував той факт, що земельна ділянка належить Державі, а не певній особі та використовувати її, без належних на те підстав, ніхто не має права.

Окрім цього, в порушення ст. 100 КПК України, слідчий суддя не звернув уваги на той факт, що врожай кукурудзи у провадженні підлягає швидкому псуванню, через те, що він дозрів та наприкінці серпня-початку вересня має бути зібраний, крім того, не оцінено необхідність подальшого звернення коштів в дохід держави від реалізації врожаю, чим завдається значна шкода інтересам держави.

Також, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що в накладенні арешту на врожай кукурудзи не має підстав, при цьому належним чином мотиви неврахування доказів отриманих під час досудового розслідування не виклав.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна та дозвіл на його реалізацію у кримінальному провадженні № 0000305 від 17 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що матеріали провадження не містять даних про підозру, що урожай є предметом, засобом чи знаряддям злочину, а накладення арешту на посів сільськогосподарської культури - кукурудзи, з подальшою її реалізацією, не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України, тому відсутні законні підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд дійшов висновку про невідповідність клопотання слідчого вказаним вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на таке.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, пославсь на те, що відсутні відомості про підозру, що не узгоджується із вимогами ч.3 ст.170 КПК України, відповідно до якої у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Однак слідчий суддя не звернув уваги на те, що прокурор як на підставу арешту посилався саме на збереження речових доказів та щодо посіву кукурудзи в клопотанні вказував, що він є доказом кримінального правопорушення, за критеріями того, що підтверджує факт використання земельної ділянки без законних на те підстав.
У зв`язку з тим, що слідчим суддею допущено істотні порушення вимог КПК України, постановлена ухвала підлягає скасуванню.
Постановляючи нову ухвалу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України.
Як вбачається з клопотання слідчого, в провадженні СВ Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000305 від 17.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до постанови про долучення до кримінального провадження речових доказів від 17.05.2018 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000305 земельну ділянку площею 17,7 га, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:001:0719, та посів кукурудзи, виявлений на вказаній земельній ділянці (а.п.11).
Згідно із ч.11 ст.170 КПК України може бути застосована заборона або обмеження користування, розпорядження майном лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Разом з тим, у клопотанні слідчого про арешт майна та дозвіл на його реалізацію зазначено про дозвіл на реалізацію врожаю сільськогосподарської культури, визнаного речовим доказом у кримінальному провадженні. Однак в наданих матеріалах відсутні відомості про отримання врожаю на час із зверненням із клопотанням, а тому прокурором не обґрунтовано необхідність реалізації врожаю сільськогосподарської культури відповідно до п.2 ч.6 ст.100 КПК України, що свідчить про недотримання вимог, передбачених ч.2 ст.171 КПК України, якою встановлено, що до клопотання надаються матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Таким чином, апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 172 КПК України, не приймає рішення по суті клопотання слідчого.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року про відмову в накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні №0000305 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000305 повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України протягом 72 години з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4