Справа №:1-212/2011
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву начальника головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про вирішення питання про долю речових доказів, у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :
16 червня 2014 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 1 рік, а за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ч. 5 ст. 74, 49 КК України звільнено від покарання. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

05 березня 2018 року начальник головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області звернувся з листом №51/19-2512 у якому просить суд вирішити питання, щодо повернення 25 000 доларів США його власнику фінансово-економічному управлінні СБУ, де вони отримувалися оперативним підрозділом для забезпечення проведення оперативно-розшукових заходів.

Прокурор просила відкласти судове засідання для направлення запиту до Київської місцевої прокуратури №1 для вияснення на якій стадії перебуває кримінальна справа №50-5080, порушена за фактом втрати грошових коштів у результаті службової недбалості службових осіб слідчого відділу Прокуратури м. Києва.

Суд вивчивши наявні матеріали, заслухавши прокурора, дійшов такого висновку.

У вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року долю речових доказів вирішено наступним чином: докази, приєднані до матеріалів кримінальної справи, за обвинуваченням ОСОБА_3 залишені в матеріалах кримінальної справи. Ватні тампони зі змивами з рук ОСОБА_5 , зразок хімічної речовини, аркуш паперу з написом «Хабар СБУ», аудіо касету марки «ТДК», компакт-диск марки «ТДК», 2 відеокасети Міні ДВ-60 марки «ТДК» серійні номери 188087АS5AR, UADC713, що знаходяться в камері схову речових доказів прокуратури м. Києва знищено (т. 6, а.с. 10-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України (в редакції від 1960 року) питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому: знаряддя злочину, що належать обвинуваченому, конфіскуються; речі, вилучені з обігу, передаються відповідним установам або знищуються; речі, які не мають ніякої цінності і не можуть бути використані, знищуються, а у випадках, коли заінтересовані особи просять про це, можуть бути передані їм; гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, передаються в доход держави; гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави.

Згідно ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Зважаючи на те, що вимогами розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України не передбачено вирішення процесуальних питань пов`язаних з виконанням судових рішень, які ухвалені в порядку передбаченому КПК України (в редакції від 1960 року), тому їх вирішення необхідно здійснювати згідно вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідноп. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до листа, начальник головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області №51/19-2512 від 05 березня 2018 року просить суд вирішити питання, щодо повернення 25 000 доларів США його власнику фінансово-економічному управлінні СБ України, де вони отримувалися оперативним підрозділом для забезпечення проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому: гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

З матеріалів кримінального провадження № 1-212/11, а саме протоколу огляду грошових коштів від 02 квітня 2008 року вбачається, що були оглянуті купюри по 100 доларів США в кількості 250 штук з відповідними серійними номерами та виготовлено ксерокопію даних грошових коштів (т. 1,а.с. 11-14, 15-77 ).

Згідно постанови про передачу речових доказів на відповідальне зберігання від 28 травня 2008 року 25 000 доларів США передані на відповідальне зберігання до фінансово-економічного управління УСБУ в м. Києві до рішення суду (т. 1, а.с. 231).

Відповідно до квитанції №015636 від 28 травня 2008 року отримано на зберігання від ОСОБА_6 в БКОЗ №51/7/2-637 від 28 травня 2008 року вилучені у ОСОБА_5 при огляді місця події 250 купюр по 100 доларів США кожна (т. 1, а.с. 23 ).

Крім того, до заяви начальника головного управління СБУ у м. Києві та Київській області долучено копію квитанції №009444 від 15 липня 2008 року про те, що на зберігання від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по листу Прокуратури м. Києва №к/3536 від 15 липня 2008 року передані грошові кошти вилучені у ОСОБА_5 при огляді місця події 250 купюр по 100 доларів США кожна.

З матеріалів кримінального провадження № 1-212/11, а саме з довідки про речові докази, що є додатком №3 до обвинувального висновку по кримінальному провадженні №50-4909 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України, вбачається, що речові докази грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, номіналом купюр по 100 доларів США, в кількості 250 шт втрачені під час досудового слідства (т. 3, а.с. 143).

Крім того, згідно постанови про порушення кримінальної справи від 21 липня 2008 року, вбачається, що під час дослідчої перевірки замість вказаного речового доказу у фінансовий відділ УСБУ 15 липня 2008 року були направленні інші 250 банкнот номінальною вартістю 100 доларів США, а всього на суму 25 000 доларів США. У зв`язку із чим порушена кримінальна справа за фактом вчинення службовими особами слідчого відділу прокуратури міста Києва службової недбалості, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (т. 3, а.с. 10).

Щодо вимог прокурора про направлення запиту до Київської місцевої прокуратури №1, то суд вважає, що відомості, отримані з Київської місцевої прокуратури №1, жодним чином не спроможні усунути неузгодженості наявні у заяві.
Враховуючи вищезазначені неузгодженості, а також те, що в матеріалах кримінальної справи відсутні речові докази, що позбавляє суд можливості усунути усі протиріччя, тому заява начальника головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про вирішення питання про долю речових доказів, у кримінальній справ за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України, не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 81 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції від 1960 року), ст. 5, 98, 100, 537, 539, КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
в задоволенні заяви начальника головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про вирішення питання про долю речових доказів у кримінальній справ за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя: