Справа № 638/1883/18
Провадження № 1-кс/638/662/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Слідчого суддя - ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

слідчого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу потерпілої ОСОБА_7 на постанову слідчого СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 від 23 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000480 від 08 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_7 на постанову слідчого СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 від 23.10.2017 року про закриття кримінального провадження №0000480 від 08 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

В своїй скарзі заявник просить скасувати постанову слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Харківській області ОСОБА_5 від 23.10.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000480 від 08.12.2012 року.

Заявник скаргу мотивує тим, що приймаючи рішення про закриття кримінального провадження слідчий необґрунтовано ігнорує і ставить під сумнів свідчення ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також не бере до уваги результати слідчого експерименту, тому заявник вважає, що постанова слідчого від 23.10.2017року про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, протиправною, незаконною та такою, що не відповідає завданню кримінального провадження, передбаченого ст. 2 КПК України.

В судове засідання скаржник ОСОБА_7 та її представник не з`явились, останнім було подано до суду заяву про розгляд справи за відсутністю скаржника та представника, скаргу підтримують, просить скасувати постанову слідчого від 23.10.2017 року про закриття кримінального провадження.

Вивчивши письмові докази, в тому числі дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що предметом розгляду скарги слідчого судді - є постанова ст. слідчого Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 від 23.10.2017 року про закриття кримінального провадження №0000480 від 08.12.2012 року.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст.21 КПК України та ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харкова призначено скаргу до розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що скаржник ОСОБА_7 є потерпілою по кримінальному провадженню №0000480 від 08.12.2012 року, а відтак, в порядку п.3 ч.1 ст.303 КПК України наділена правом на звернення до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосередньої оцінки отриманих фактичних даних, в даному випадку слідчим.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2012 року близько 15-30 год. поблизу будинку №1 по вул. Авіаційній в м. Харкові, між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на ґрунті неприязних стосунків виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_11 спричинила легкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 .

Відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2012 року за №0000480 за ознаками кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Під час досудового розслідування слідчим допитано в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які підтвердили, що ОСОБА_11 спричинила ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, а також ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які спростовують факти заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Також матеріали справи містять вказівки прокуратури Дзержинського району м. Харкова від 08.06.2015 року та вказівки Харківської місцевої прокуратури №1 від 22.06.2016 року, які слідчим виконано в повному обсязі.

Слідчим зазначено, що під час проведення одночасного допиту протиріччя, які виникли між показаннями свідків та потерпілою усунути не виявилось можливим, оскільки кожний з учасників слідчої дії наполягав на своїх показаннях. Також учасниками зазначено в аргументування того, що свідчення ОСОБА_7 є неправдивими, оскільки на шиї останньої знаходився шарф та воротнік від дублянки. В той же час і сама ОСОБА_21 не заперечила факт, що 01.03.2012 року підчас виниклого конфлікту на її шиї дійсно був пов`язаний шарф.

За участю потерпілої проведено слідчий експеримент, під час якого остання вказала на механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а саме на те, як ОСОБА_11 наносила їй своєю правою рукою удар в область голови зліва та тягла її за голову на себе.

З урахуванням даного слідчого експерименту, проведено додаткову судово-медичну експертизу №293-ая/13 від 12.02.2013 року, згідно висновку якої у ОСОБА_7 встановлені легкі за ступенем тяжкості тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та саден на лівій вушній раковині, які виникли за механізмом удару-стиснення та удару-тертя в строк 01.03.2012 року. Проте локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 доступна для спричинення власною рукою.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 по справі про оскарження бездіяльності субєктів владних повноважень щодо заяв про злочини зазначив, що завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (ст.2 КПК України). Положення КПК України регламентують діяльність органів державної влади та їх посадових осіб, яка стосується сфери публічно-правових відносин, що виникають внаслідок злочинних посягань, відповідальність за які встановлено в нормах кримінального права.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Згідно зі статтею 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 3 статті 11 КПК України передбачено, що кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

Відповідно до частини 3 статті 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Пунктом 2 частини 1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.307КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобовязання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Відповідно до п. 18, ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 11, 12, 22, 26, 220, 221, 223, 284, 303-307, 309, 532-534 КПК України, ст. 13, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги потерпілої ОСОБА_7 на постанову слідчого СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 від 23 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000480 від 08 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголосити 24 вересня 2018 року о 10-00 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1