Номер провадження: 11-кп/785/1173/18
Номер справи місцевого суду: 496/2730/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2018 року, якою прокурору для усунення недоліків був повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000490 від 18 листопада 2017 року, у відношенні

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Багринівка, Глибоцького району, Черновицької області, громадянина України, українця, на час вчинення злочину працював на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії снайпером 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 3 категорії (тип Б), фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2018 року був повернутий прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000490 від 18 листопада 2017 року,для усунення виявлених судом порушень вимог КПК України.
Прийняте рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема в порушення вимог ч.2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, від якого в подальшому повинен захищатися обвинувачений та взагалі не міститься окремого чіткого викладення правової кваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, в обвинувальному акті відсутні відомості щодо обвинуваченого ОСОБА_9 (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Відомостей про те, що матеріали відносно ОСОБА_9 виділені в окреме провадження обвинувальний акт також не містить.
В обвинувальному акті не вказано, які службові обов`язки повинен був вчинити або не вчинити ОСОБА_7 при проходженні ОСОБА_10 митного контролю. Не зрозуміло яке відношення інспектор прикордонної служби ОСОБА_7 мав до проходження ОСОБА_10 митного контролю. На сторінці 7 обвинувального акту в правовій кваліфікації вказано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а не обвинувачується.
Не погодившись з прийнятим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою призначити новий розгляд вказаного обвинувального акту в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що ухвала суду підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Прокурор зазначає, що у обвинувальному акті дотримано вимоги закону щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, що у подальшому надало би можливість суду прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши обвинувальний акт, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Так, відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Текст обвинувального акту не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, що йому інкримінується, із зазначенням всіх фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими.

Відсутність належного формулювання обвинувачення в обвинувальному акті унеможливлює додержання основних принципів кримінального провадження щодо справедливого судового розгляду та гарантії на реалізацію захисту обвинуваченим.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Також апеляційний суд звертає увагу на порушення складання обвинувального акту в частині оформлення додатків, які мають бути долучені до обвинувального акту, а саме реєстру матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити, зокрема, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.

З реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000490 від 18 листопада 2017 рокувідносно ОСОБА_7 , вбачається, що в ньому зазначені лише відомості щодо судових рішень, які ухвалювалися лише слідчими суддями суду першої інстанції під час досудового розслідування. При цьому, в реєстрі взагалі відсутні відомості щодо процесуальних рішень суду апеляційної інстанцій, що свідчить про неповноту інформації, яка має бути наявна в даному документі.

Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.291 КПК України є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в суді 1-ої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.291, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2018 року, якою прокурору для усунення недоліків повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000490 від 18 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3