Справа № 438/391/18
Номер провадження 1-кп/438/84/2018
В И Р О К
Іменем України

05 червня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000176 від 03 квітня 2018 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Східниця м.Борислава Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, середньомісячний дохід зі слів обвинуваченого становить 2000 -2500 гривень, раніш судимого вироком Бориславського міського суду Львівської області від 16 квітня 2018 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , 17 березня 2018 року близько 23 год. 00 хв. маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, проник до будинку АДРЕСА_2 , у якому проживає ОСОБА_8 та всупереч волі останньої, з вітальної кімнати відкрито викрав електроконвектор марки «Термія», вартістю 580 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на зазначену суму.

Крім цього, 13 квітня 2018 року, приблизно о 00 год. 10 хв. ОСОБА_3 , майчи умисел на відкрите викрадення чужого майна, проник через незачиненні балконні двері в приміщення квартири АДРЕСА_3 , після чого підійшов до потерпілого - ОСОБА_6 , який знаходився в даній квартирі та із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс йому декілька ударів кулаками обидвох рук в ділянку голови та тулуба, спричинивши йому, згідно із висновком експерта №180 від 19.04.2018 тілесні ушкодження у вигляді саден на лівій поперековій ділянці, лівому локті, які по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень, після чого повторно, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 1000 гривень, електрообігрівачем марки «WimpeX», вартістю 200 гривень, мультемедійною - Bluetooth колонкою синього кольору, вартістю 150 гривень, шампунем марки «Чиста лінія», об`ємом 400 мл., вартістю 50 гривень та бруском мила вітчизняного виробництва, вартістю 10 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 1410 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема показав, що 17 березня 2018 року близько 23 години, проник до будинку АДРЕСА_2 , у якому проживає його візуальна знайома ОСОБА_8 та всупереч волі останньої, шукав у будинку гроші, проте у подальшому з вітальної кімнати забрав електроконвектор марки «Термія» і зазначений електроконвектор здав у ломбард. У подальшому мати обвинуваченого викупила конвектор у ломбарді та повернула потерпілій ОСОБА_8 .

Далі 13 квітня 2018 року, приблизно опівночі обвинувачений проник через незачиненні балконні двері в приміщення квартири АДРЕСА_3 . У квартирі застав сплячого ОСОБА_6 , якому наніс декілька ударів кулаками обидвох рук в ділянку голови та тулуба, після чого забрав у потерпілого гроші на загальну суму 1000 гривень. Також знайшов у квартирі та забрав у потерпілого електрообігрівач білого кольору, музичну колонку, шампунь та мило. Потерпілому було повернуто 1000 гривень. Просить суд суворо не карати.

Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.

Аналізуючи зібрані у справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд за своїм внутрішній переконанням, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду. Характер дій обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлених судом, свідчать про умисний характер дій обвинуваченого, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням у житло потерпілих, а також додатково у кримінальному правопорушенні стосовно потерпілого ОСОБА_6 поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Наслідком таких умисних дій стало заподіяння майнової шкоди потерпілій ОСОБА_8 на суму 580 гривень та потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 1410 гривень. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який має постійне місце проживання, не одружений, малолітню доньку, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі та думку потерпілого щодо обрання суворого покарання, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, перебуває на обліку в психіатричному кабінеті з 2010 року з діагнозом розумова відсталість в ступені легкої дебільності. Зазначена обставина підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №155 від 28 березня 2018 року проведеного стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в іншому кримінальному провадженні, яке було внесено в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000163 та вироком Бориславського міського суду Львівської області від 16 квітня 2018 року обвинуваченого ОСОБА_3 було визнано винним за ч.1 ст.185 КК України та обрано покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці, зокрема в даний час ОСОБА_3 психічною хворобою не страждає, виявляє розумову відсталість в степені легкої дебільності. Наявні у нього психічні порушення не досягають рівня психічної хвороби чи недоумства і не позбавляють його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім цього, підстав для застосування ст.75 КК України до обвинуваченого, як зазначає сторона захисту, із врахуванням обставин справи, наслідків та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд не вбачає виходячи з наступного.

Дійсно, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, згідно з положеннями ст. 75 КК України, можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд не погоджується із доводами сторони захисту, оскільки обвинувачений вдруге притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, але належних висновків для себе не зробив, перебуваючи підозрюваний та обвинуваченим у кримінальному провадженні, яке було внесено в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000163, повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна, тобто злочин, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства та виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання, відповідно обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини статей інкримінованого кримінального правопорушення в межах мінімального рівня у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Крім цього, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Бориславського міського суду Львівської області від 16 квітня 2018 року за ч.1 ст.185 КК України та обрано покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Відповідно судом призначається покарання за правилами ч.4 ст.70, ст.72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, оскільки після постановлення попереднього вироку, в справі встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винен у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186 КК України, тобто в інших злочинах, вчинених ним до постановлення попереднього вироку.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

До обвинуваченого ОСОБА_3 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема ухвалою слідчого судді Бориславського міського суду Львівської області від 16 квітня 2018 року застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, починаючи з 14 квітня 2018 року до 12 червня 2018 року 12,35 год.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Східниця м.Борислава Львівської області, винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст.72 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим із врахуванням покарання, призначеного вироком Бориславського міського суду Львівської області від 16 квітня 2018 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Східниця м.Борислава Львівської області обчислювати з моменту затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 14 квітня 2018 року, а саме 14 квітня 2018 року 12 годин 35 хвилин.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Речовий доказ у справі: договір застави №120.18.742 від 18.03.18 ломбарду копійка, визнаний відповідно постанови слідчого Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області від 03 квітня 2018 року речовим доказом, залишити при матеріалах справи.

Речовий доказ у справі:елекрообігрівач білого кольору «WimpeX» та мультемедійна музична колонка синього кольору, визнані відповідно постанови слідчого Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області від 16 квітня 2018 року речовим доказом та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , повернути володільцю.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1