Ухвала
Іменем України
19 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 758/5526/16-к
провадження № 51-314км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 18 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2013 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вказаним вироком визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця
м. Сєвєроморська Мурманської області, зареєстрованого
при в/ч НОМЕР_1 у

АДРЕСА_1 ,
раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 111 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням на підставі ст. 54 КК України військового звання «майор»;
- за ч. 1 ст. 423 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням на підставі ч. 2 ст. 55 КК України права обіймати посади, пов`язані з допуском до державної таємниці, на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням на підставі ст. 54 КК України військового звання «майор» та з позбавленням на підставі ч. 2 ст. 55 КК України права обіймати посади, пов`язані з допуском до державної таємниці, на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2013 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що у вересні 2011 року він, будучи начальником служби захисту інформації помічником начальника штабу НОМЕР_2 Сакської морської авіаційної бригади ВМС ЗС України, перебуваючи у м. Саках, маючи допуск до державної таємниці за формою 1, підписавши письмове зобов`язання щодо збереження державної таємниці, встановив та підтримав відносини з невстановленим громадянином іноземної держави представником іноземної організації, який назвався ім`ям та по батькові « ОСОБА_8 ».
У ході спілкування між « ОСОБА_9 » та ОСОБА_5 на виконання відповідних домовленостей щодо передачі інформації з обмеженим доступом, у тому числі й такої, що становить державну таємницю, маючи допуск і доступ до цих відомостей, переслідуючи мету отримати матеріальну винагороду, діючи умисно й усвідомлюючи, що своїми діями завдає шкоди обороноздатності та національній безпеці України, останній зобов`язався зібрати її з метою передачі вказаному представнику іноземної організації.
Надалі в процесі листування засобом мережі Інтернет до ОСОБА_5 і « ОСОБА_10 » приєднався ще один невстановлений громадянин іноземної держави представник іноземної організації на ім`я «Лев».
Реалізуючи умисел, спрямований на передачу представникам іноземної організації відомостей, що становлять державну таємницю, в процесі електронного листування між ОСОБА_5 та згаданими особами було досягнуто домовленості про передачу секретних матеріалів при особистій зустрічі на території України у травні 2012 року. За передачу такого документа ОСОБА_5 висунув невстановленим особам громадянам іноземної держави вимогу щодо оплати коштів у сумі, еквівалентній 1 000 доларів США, збільшивши в подальшому її на 250 доларів США.
14 травня 2012 року в кімнаті № 16 пансіонату «Танжер» на вул. Морській, 2а у м. Саках АР Крим ОСОБА_5 за грошову винагороду в розмірі 10 000 грн умисно передав особі на ім`я « ОСОБА_11 » електронний варіант документа «Формуляр (частина 1) 10 Сакська морська авіаційна бригада Військово-Морських Сил Збройних Сил України» з грифом секретності «таємно». Крім цього, для підтвердження достовірності й об`єктивності переданої інформації ОСОБА_5 також надав представнику іноземної організації для ознайомлення, звірки й фотографування аналогічний документальний матеріал у паперовому вигляді з грифом секретності «таємно», інв. 274.
ОСОБА_5 , будучи військовою службовою особою, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно всупереч інтересам служби, з корисливих мотивів, грубо порушуючи чинні нормативно-правові акти щодо охорони державної таємниці України, присягу, зобов`язання та ігноруючи свої службові обов`язки в частині недопущення витоку секретної інформації, зазначеними діями завдав істотної шкоди, яка виразилася в підриві авторитету та престижу Збройних Сил України.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2014 року ОСОБА_5 звільнено від основного та додаткового покарання призначеного йому вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 18 травня 2013 року за ч. 1 ст. 423 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням на підставі ч. 2 ст. 55 КК України права обіймати посади, пов`язані з допуском до державної таємниці строком на 3 роки. Ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 18 травня 2013 року за ч. 1 ст. 111 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням на підставі ст. 54 КК України військового звання «майор».
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, порушують питання про скасування судових рішень та просять відправити кримінальну справу щодо ОСОБА_5 на нове розслідування. При цьому засуджений та його захисник зазначають, що кримінальну справу було сфабриковано, мала місце провокація злочину, відсутня така об`єктивна сторона злочину, як реальна шкода. Крім цього, засуджений вказав, що було порушено його право на захист, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ухвала апеляційного суду не є належним чином мотивованою, зокрема, не спростовано доводів захисту щодо невстановлення досудовим слідством таких осіб, як «Лев» та « ОСОБА_8 ». Крім того, протокол огляду місця події від 14 травня 2012 року складено не уповноваженою особою. Вважали, що ОСОБА_5 обманним шляхом примусили під час досудового розслідування відмовитися від захисника.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_5 та його захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали подані касаційні скарги.
Прокурор ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення касаційних скарг, вважала, що відновлених матеріалів недостатньо для касаційного розгляду та прийняття рішення за касаційними скаргами.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Відповідно до вимог статей 362 і 365 КПК України 1960 року суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи апеляції, у тому числі при необхідності і шляхом проведення судового слідства. Згідно зі ст. 377 КПК України 1960 року в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, через які вона визнана необґрунтованою.
В ухвалі апеляційного суду повинні бути проаналізовані і співставлені з наявними у справі і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляції і на кожний з доводів дана вичерпна відповідь. Ухвала, що не містить висновків з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.
Суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи не дотримався цих вимог закону.
Як убачається із матеріалів кримінальної справи, не погоджуючись із постановленим щодо ОСОБА_5 вироком, засуджений ОСОБА_5 та його захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, у яких порушували питання про скасування вироку місцевого суду від 18 травня 2013 року. Обґрунтовуючи вимоги апеляцій, засуджений та його захисники послалися на однобічність та неповноту судового розгляду, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зазначали, що під час досудового розслідування було порушено право на захист ОСОБА_5 , з боку працівників правоохоронних органів мали місце підбурювання та провокація, не було встановлено ні під час досудового розслідування, ні в суді осіб та громадянство « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_12 », посилалися на процесуальні порушення, допущені органами досудового розслідування та вказували, що в діях ОСОБА_5 відсутні склади злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 423 КК України.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні апеляцій засудженого ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , вимог ст. 377 КПК України 1960 року не дотримався та свої висновки належним чином не мотивував, не обґрунтував прийняття такого рішення, не проаналізував і не співставив з наявними у справі доказами доводи, наведені в апеляціях, не дав на кожен з них вичерпних відповідей, не виклав докладних мотивів і підстав відхилення апеляцій та фактично формально розглянув справу, взагалі не надавши обґрунтованих відповідей на доводи апеляцій.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, порушуючи вимоги п. 8 ч. 1 ст. 377 КПК України 1960 року, не мотивував своєї ухвали належним чином, оскільки не зазначив в ній підстав, на яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвалу апеляційного суду винесено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд.
Під час нового апеляційного розгляду слід виконати всі вимоги чинного законодавства, перевірити всі доводи апеляцій, поданих на вирок місцевого суду, та постановити рішення з дотриманням усіх вимог кримінального-процесуального закону.
За вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 18 травня 2013 року запобіжний захід ОСОБА_5 залишено у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Оскільки ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, питання про запобіжний захід щодо ОСОБА_5 повинно вирішуватися судом, на розгляд якого надійде зазначена справа.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів на території Автономної Республіки Крим. Частиною 1 ст. 12 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудним на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд кримінальних проваджень, підсудних Апеляційному суду Автономної Республіки Крим та Апеляційному суду міста Севастополя, - Апеляційним судом міста Києва.
З огляду на наведене кримінальна справа щодо ОСОБА_5 разом з апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підлягає направленню до Апеляційного суду міста Києва для розгляду по суті.
Керуючись статтями 257, 273, 392 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Скасувати ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2013 року щодо ОСОБА_5 та направити кримінальну справу щодо нього на новий апеляційний розгляд до Апеляційного суду міста Києва.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3