ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
25 жовтня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретареві ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Оглядів, Радехівського району Львівської області, громадянин України, освіта середня, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, звання солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ; раніш не судимий; та
ОСОБА_8 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Слободище, Бердичівського району Житомирської області, громадянин України, освіта середньо - спеціальна, не одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, звання солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимий;
засуджені за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 1 рік, кожному з них. Вироком стягнуто із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 890 грн. 51 коп. з кожного.
Вироком також вирішено долю речових доказів.
Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційні скарги обвинувачених, судова колегія, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджені за відкрите викрадення чужого майна, яке вони вчинили при наступних обставинах.
ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, за попередньою змовою з військовослужбовцем тієї ж військової частини солдатом ОСОБА_8 , маючи на меті умисел незаконного збагачення, шляхом відкритого викрадення чужого майна, близько 23 год. 55 хв. 18 листопада 2017 р. перебуваючи неподалік станції метрополітену «Святошино», що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 100, біля зупинки громадського транспорту, підійшли до потерпілого ОСОБА_11 , та погрожуючи застосуванням до останнього фізичного насильства, стали вимагати передати їм грошові кошти та цінні речі, що були при собі у неповнолітнього ОСОБА_11 . Сприймаючи погрози солдатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як реальність, ОСОБА_11 під примусом передав останнім на їх вимогу срібний ланцюжок вартістю 657 гривень 90 копійок.
Не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи і юридичної кваліфікації скоєного, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що судом першої інстанції застосовано до них занадто суворе покарання, хоча і з застосуванням положень ст. 69 КК України покарання.
Апелянти наголошують, що обставини, що обставин, які обтяжували б покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судом не встановлено, вони позитивно зарекомендували себе по службі та за місцями проживання і навчання, а також від сусідів, до відповідальності притягнуті вперше, провину свою вони визнали, усвідомили, щиро покаялися у скоєному, матеріальну та моральну шкоду, заподіяну потерпілому вони відшкодували та претензій до них він не мав, ОСОБА_7 має на утриманні вагітну дружину та малолітню дитину.
Більш того, з боку потерпілого ОСОБА_11 до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 претензій немає та потерпілому була сплачена грошова компенсація.
На цих підставах обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять пом`якшити призначене їм покарання, застосувавши в порядку ст. 75 КК України звільнення від його відбування з випробуванням та встановивши іспитовий строк 1 рік.
Заслухавши доповідь судді, виступ захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційних скарг, прокурора проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та додатково надані захисником адвокатом відомості, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення та правильність юридичної кваліфікації скоєного ними за ч.2 ст. 186 КК України зроблені на підставі повного визнання ними своєї провини та показань в суді потерпілого, ніким в апеляційному засіданні ці висновки не піддаються сумнівам, а тому судова колегія з ними погоджується.
Що ж стосується справедливості призначення обвинуваченим за скоєне покарання, яка оскаржена обвинуваченими, то при вирішенні вказаних питань, суд, і це прямо вказано у вироку, врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння слідству та повне відшкодування завданого збитку, визнавши що вони в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вказав на відсутність обставин, які обтяжували б покарання, врахував особи обвинувачених, а саме притягнення до відповідальності вперше, позитивні характеристики, молодий вік, та на цих підставах прийшов до переконання, що з метою виправлення та попередження скоєння нових злочинів їм слід призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України, а саме тримання у дисциплінарному батальйоні.
Втім, як встановлено в ході апеляційного розгляду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 8 травня 2018 року звільнено з військової служби в запас як таких, що відслужили встановлений строк служби (т. 2, а. с. 13-14, 17-18).
За таких обставин на цей час вони не можуть відбувати покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, яке передбачене ст. 62 КК України тільки для військовослужбовців строкової служби, повторний їх призов на строкову військову службу чинним законодавством не передбачений, а покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні є менш суворим, відповідно до ст. 51 КК України, тільки порівняно з покаранням у виді позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Питання про скасування вироку відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з призначенням кожному з них більш суворого покарання ніким під час апеляційного провадження не ставиться.
В силу викладеного, а також оскільки ст. 75 КК України не передбачає можливості застосування її положень до покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, судова колегія, погоджуючись з доводами апелянтів про можливість пом`якшення призначеного їм покарання, водночас задовольняє їх апеляційні вимоги частково.
Враховуючи відзначені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння слідству та добровільне відшкодування завданого збитку, в тому числі відшкодування за понесену моральну шкоду; приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 раніше ні в чому вартому осуду помічені не були, до кримінальної відповідальності притягнуті вперше, в молодому віці, мають стійкі соціальні зв`язки, а ОСОБА_7 одружений, має на утриманні також і малолітню дитину, за місцем навчання, проживання, строкової служби вони зарекомендували себе винятково з позитивної сторони, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що досягнення мети виправлення і перевиховання обвинувачених, як і мети упередження вчинення нових злочинів як ними самими так і іншими особами, можливе без ізоляції їх від суспільства
Водночас, оскільки обвинувачені вчинили зухвалий злочин відносно неповнолітнього, судова колегія, маючи на увазі також вимогу ст. 50 КК України, яка визначає поняття покарання як захід примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті перед усім кару за скоєне, а вже потім виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, визнає за необхідне призначити кожному з них реальне покарання, без застосування звільнення від його відбування з випробуванням.
При цьому мається на увазі також те, що всі передбачені ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання, а також відомості про конкретні обставини кримінального правопорушення, відомості про особи винуватців, судом першої інстанції враховані для застосування положень ст. 69 КК України, і з цим рішенням колегія суддів погодилась, а нових обставин, які можна було б в значенні ст. 75 КК України врахувати для її застосування, в апеляційних скаргах не наведено, судова колегія приходить до висновку про необхідність пом`якшити ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України до обмеження волі без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ними нагляду з обов`язковим залученням до праці, враховуючи також те, що за відомостями їх медичних характеристик (т. 1, а. с. 34; 45), вони фізично здорові.
Отже, апеляційні скарги належить задовольнити частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року відносно них задовольнити частково.
Вказаний вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до обмеження волі строком на один рік, кожному з них.
Початок строку відбування покарання обраховувати від дня прибуття ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та постановки їх на облік в установі виконання покарання.
Відповідно до п. б ч. 1 та ч.5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання зарахувати строк затримання у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 19 по 21 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, кожному з них.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: