Справа № 750/4415/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/195/18
Категорія - ч.1 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003240 від 21 квітня 2017 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2018 року,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, без місця реєстрації, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 21 квітня 2017 року о 12 годині 05 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи біля громадського туалету на ринку «Бойова», розташованого по пр. Миру, 120 у м. Чернігові, знаходячись біля ОСОБА_9 , відкрито заволодів 100 доларами США, які перед цим випали з гаманця потерпілої та які, відповідно до довідки №61-0050/30046 від 24.04.2017 Національного банку України, станом на 21.04.2017 року, складали 2 675 грн 67 коп., чим спричинив майнову шкоду.

Покидаючи місце вчинення злочину, ОСОБА_8 був помічений та викритий потерпілою ОСОБА_9 але, незважаючи на вимоги зупинитись, утримуючи при собі раніше викрадені гроші, швидко втік з місця події.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_8 закрити на підставі ч. 3 ст. 284 КПК України за відсутністю достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості та вичерпання можливостей їх отримання.

Свої доводи аргументує тим, що в діях його підзахисного відсутня суб`єктивна сторона такого правопорушення, як грабіж. З самого початку ОСОБА_8 стверджував про те, що гроші він підняв з землі, поруч нікого не було, як він їх підіймав ніхто не бачив, щоб залишитись не поміченим він швидко пішов, а вже на виході з ринку побіг. Те, що грошові кошти належать ОСОБА_9 він не знав, остання стояла осторонь та для того щоб їх підняти не вчиняла жодних дій.

Звертає увагу на суперечності у показаннях потерпілої, яка спочатку вказувала, що гроші випали і їх віднесло вітром не певну відстань від неї, обвинувачений задля заволодіння грошовими коштами по відношенню до неї не вчиняв жодних дій і вона не бачила його обличчя. В іншому судовому засіданні потерпіла вже указала на те, що гроші лежали у неї під ногами і обвинуваченого вона бачила в обличчя. На думку захисника, такі суттєві зміни у показаннях потерпілої свідчать про її бажання приховати правду від суду та за будь-яких обставин притягнути ОСОБА_8 до відповідальності.

Вказує на те, що ОСОБА_8 одразу був затриманий та переданий працівникам поліції, а тому не мав можливості розпорядитись грошовими коштами і його дії повинні кваліфікуватись як закінчений замах на грабіж. Але ні орган досудового розслідування, ні суд не врахували даної вимоги закону та ухвалили вирок на підставі невірної кваліфікації дій винного.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.04.2017 року вважає недопустими доказом, оскільки слідча дія проведена на порушення вимог ст. 228 КПК України за фотознімками, хоча на той час ОСОБА_8 вже був затриманий. У протоколі не зазначено, де і за яких обставин були знайдені фотознімки, що пред`являлись для впізнання. Крім того потерпіла вказувала на те, що одразу після затримання спілкувалась з обвинуваченим, а впізнання було проведено ввечері в кабінеті слідчого, що прямо суперечить вимогам ч. 1 ст. 228 КПК України.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримави доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

З об`єктивної сторони грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

З матеріалів справи вбачається, що заволодіння 100 доларовою купюрою ОСОБА_8 було вчинене вдень, на ринку, на очах у значної кількості людей.

Посилання в апеляційній скарзі захисника, що ОСОБА_8 не знав кому належать гроші і потерпіла не вчиняла жодних дій для того, щоб їх підняти, є безпідставними.

Сама потерпіла та свідок ОСОБА_10 вказували на те, що після того, як гроші випали з гаманця та до моменту, коли їх підхопив обвинувачений, пройшло дві хвилини. Потерпіла ОСОБА_9 не відразу помітила, як купюра випала з гаманця, а коли намагалась підняти, то не встигла, оскільки її випередив обвинувачений ОСОБА_8 , схопив 100 доларів та побіг.

Потерпіла ОСОБА_9 кричала, щоб обвинувачений зупинився та віддав їй гроші, але той не зупинявся, навздогін за ним кинулась неповнолітня дочка потерпілої, яка також кричала, щоб ОСОБА_8 зупинився. На крики звернув увагу працівник поліції ОСОБА_11 , який і затримав обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений не чув криків потерпілої, не заслуговують на довіру. Обвинувачений після заволодіння 100 доларами побіг. Така поведінка не характерна для особи, яка привласнила загублене майно. У той же час, працівник поліції, які знаходився на значно більшій відстані від потерпілої та її дочки, ці крики почув, що вказує на неправдивість показань обвинуваченого з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Стверджуючи про недопустимість в якості доказу протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання, апелянт залишив поза увагою положення ч. 6 ст. 228 КПК України, яка передбачає у разі необхідності проведення впізнання за фотознімками.

Сама процедура впізнання в повному обсязі відповідала вимогам ч. 7 ст. 228 КПК України. Потерпілій було пред`явлено чотири кольорових фотознімки із зображенням осіб чоловічої статі, які не мають різких відмінностей в одязі, кольорі волосся, в той же час, мають спільні риси у зачісці, формі та розташуванні вух, рисах обличчя. Під час слідчої дії потерпіла пояснила за якими ознаками упізнала чоловіка, що забрав її гроші та тікав з ними.

Вимоги про те, що у протоколі повинно бути зазначено звідки слідчий взяв фотографії осіб, які пред`являються до впізнання, кримінальний процесуальний кодекс не містить.

З урахуванням того, що протокол пред`явлення фотознімків для впізнання та сама процедура впізнання відповідають положенням ст. 228 КПК України, суд першої інстанції вірно прийняв його дані до уваги під час прийняття рішення та надав йому вірну оцінку у сукупності з іншими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги про неправильність правової оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_8 , як закінченого злочину, також не мають підтвердження. Той факт, що обвинувачений був затриманий та не розпорядився грошима, відрізняється від неможливості ними розпорядитись. Навпаки, ОСОБА_8 встиг відбігти на значну відстань від місця заволодіння доларовою купюрою, зник з поля зору потерпілих та свідків. Дорогою він міг викинути гроші, передати спільнику або будь-яким іншим приховати чи позбутися речового доказу, але цього не зробив. При цьому, намагався зняти з себе куртку, хотів змінити зовнішній вигляд щоб не бути впізнаним.

Саме завдяки свідку ОСОБА_11 , який є працівником поліції, обвинувачений був помічений серед юрби людей та затриманий за підозрою у причетності до вчинення злочину.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_9 , відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними та перевіреними під час судового засідання доказами і є правильними. Дії обвинуваченого вірно розцінені як злочин, передбачений ч.1 ст. 186 КК України

Підстав для сумнівів у правильності та оцінці доказів, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14