Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3498/17
У Х В А Л А
01.10.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15 серпня 2017 року за №0000762, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Мартин, Словацької Республіки, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні захисник звернувся із письмовим клопотанням в порядку ст. 89 КПК України про визнання доказів недопустимими. В обґрунтування посилався на те, що у кримінальній справі №299/3498/17 щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України стороною обвинувачення в формулюванні обвинувачення вказано, що 31 травня 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи на митному пості «Вилок» Закарпатської митниці ДФС надав державному інспектору відділу митного оформлення №2 митного посту «Вилок» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_6 , завідомо підроблений документ, а саме довідку №058 від 31.05.2017 року, видану та посвідчену приватним підприємцем ОСОБА_7 , в якій були вказані неправдиві відомості, а саме те, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «А-140» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував на ремонті з 10.04.2017 року по 31.05.2017 року, у зв`язку з ремонтом двигуна. В ході виконання вимог статті 290 КПК України, стороною захисту в протоколі було відмічено, що стороні захисту не відкрито оригіналу вищевказаної довідки позаяк в матеріалах кримінального провадження наявна тільки копія, а відповідно до ч.2 ст.23 КПК України не можуть бути визнані доказами речі, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, та не були відкриті стороні захисту у відповідності до вимог ч. 11 ст. 290 КПК України, а тому відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України суд не мав права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Також в матеріалах справи наявне доручення про проведення досудового розслідування, яким керівник органу досудового розслідування Виноградівського ВГІ Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області доручає у відповідності до вимог ст.214 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювати слідчому ОСОБА_8 , але відповідно до п.1 ч.2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого(слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а відповідно до ч.3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, а така постанова в матеріалах справи відсутня, тобто слідчий ОСОБА_8 не був уповноважений на проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. На підставі вищевикладеного просить суд визнати всі слідчі дії, проведені у даному кримінальному провадженні слідчим ОСОБА_8 недопустимим доказом у кримінальній справі №299/3498/17, позаяк вони проведені не уповноваженою на те особою. Також просив визнати недопустимими доказами копію довідки №058 від 31.05.2017 року видану ПП ОСОБА_7 та постанову про виділення матеріалів досудового розслідування.

Захисник підтримав клопотання із підстав, викладених в ньому.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні клопотання про визнання доказів недопустимими.

Обвинувачений вважав клопотання підставним та просив його задовольнити.

Заслухавши думку учасників розгляду справи, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до ст. 88 КПК України докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Докази та відомості, передбачені частиною першою цієї статті, можуть бути визнані допустимими, якщо: 1) сторони погоджуються, щоб ці докази були визнані допустимими; 2) вони подаються для доказування того, що підозрюваний, обвинувачений діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення; 3) їх подає сам підозрюваний, обвинувачений; 4) підозрюваний, обвинувачений використав подібні докази для дискредитації свідка. Докази щодо певної звички або звичайної ділової практики підозрюваного, обвинуваченого є допустимими для доведення того, що певне кримінальне правопорушення узгоджувалося із цією звичкою підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд, зокрема, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить прямої вимоги, що доручення керівника органу досудового розслідування має бути прийнято у формі постанови, а тому посилання захисника на відсутність в матеріалах кримінального провадження такої постанови, а також те, що слідчий ОСОБА_8 не був уповноважений на проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні безпідставні та спростовуються наявним дорученням т.в.о. начальника СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 про проведення досудового розслідування від 15.08.2017 року, в якому проводити досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000762 доручено старшому слідчому ОСОБА_8 (Т.№1,а.с.3-4).

Постановою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про виділення матеріалів досудового розслідування від 18.08.2017 року, виділено з матеріалів досудового розслідування №0000762 від 15.08.2017 року, матеріали досудового розслідування, які стосуються виготовлення та видачі приватним підприємцем ОСОБА_7 завідомо підроблених довідок, що містять фактичні дані та докази вчинення останнім кримінальних правопорушень, в матеріали досудового розслідування за №0000773 від 17.08.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України (Т.1,а.с.8-14).

Також, постановою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про виділення матеріалів досудового розслідування від 13.09.2017 року, виділено з матеріалів досудового розслідування №0000762 від 15.08.2017 року, матеріали досудового розслідування, які стосуються використання завідомо підробленого документа громадянином ОСОБА_10 , що містять фактичні дані та докази вчинення останнім кримінального правопорушення, в матеріали досудового розслідування за №0000862 від 13.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України (Т.1,а.с.16-18).

Що стосується вищевказаних постанов, то вони жодним чином не порушують прав обвинуваченого і винесені в рамках повноважень, наданих прокурору, а тому вони не повинні визнаватись недопустимими доказами.

Заявлений в клопотанні доказ, а саме копія довідки №058 від 31.05.2017 року видана ПП ОСОБА_7 , який просить визнати недопустимим захисник може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду обвинувачення, шляхом дослідження цього доказу у його сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами. Окрім того, судом встановлено, що оригінал довідки №058 від 31.05.2017 року видана ПП ОСОБА_7 знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0000773 від 17.08.2017 року. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості цього доказу на цій стадії судового провадження без дослідження його у взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає й вважає передчасним вирішувати питання про недопустимість такого доказу.

За таких обставин у суду, на даній стадії судового розгляду, відсутні дані щодо очевидності недопустимості доказів, на які вказує захисник, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 85-89, 94, 371-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1