Постанова

Іменем України
14 червня 2018 року

м. Київ
справа № 658/96/16-к
провадження № 51-1106км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вироки Каховського міськрайонного суду Херсонської області

від 6 жовтня 2016 року й Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня

2016 року, а також касаційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , яка брала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002449, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області

від 6 жовтня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 121, ст. 69 КК

до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено, цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди задоволено, а в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 і на користь ОСОБА_10 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 25 673,80 грн та 70 000 грн відповідно та витрати на оплату правової допомоги адвоката в сумі 3000 грн.

У решті інших позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.
Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено судом відповідно

до вимог закону.
Згідно з вироком суду 12 листопада 2015 року приблизно о 21:30 ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні кафе «Козаки» (вул. Б. Хмельницького, 3, м. Каховка, Херсонська область) у ході конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень ударив ОСОБА_11 кулаком в нижню щелепу, чим завдав потерпілому тілесних ушкодження у вигляді: забою шийного відділу спинного мозку, крововиливів під оболонку спинного мозку, забою стволової частини головного мозку та в області мосту й гіпоталамусу, крововиливів на обличчі, які

є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя, і перебувають

у прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього.
Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від тупої травми шийного відділу хребта

у вигляді забоїв спинного мозку, крововиливів під оболонку спинного мозку.
Апеляційний суд задовольнив частково апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та прокурора, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишив без задоволення.
Суд скасував вирок міськрайонного суду у частині призначеного покарання і постановив у ній новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. У решті вирок суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує на те, що його дії слід кваліфікувати за ст. 119 КК (вбивство через необережність), оскільки умислу на заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень він не мав і захищався від протиправних дій потерпілого, коли той, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, першим завдав йому удару. ОСОБА_8 у відповідь несильно ударив останнього рукою в обличчя, що підтверджується показаннями свідків. Зазначає, що, завдаючи удару потерпілому, він не міг передбачити, що останній при падінні на підлогу може різко повернути голову в бік або закинути її назад, в результаті чого отримає тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд при призначенні покарання ОСОБА_8 належним чином не врахував тяжкості вчиненого злочину, особи засудженого, конкретних обставин провадження та того, що заподіяних потерпілим збитки фактично не було відшкодовано. Так, ОСОБА_8 , будучи особою, котра професійно займається боксом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, цілеспрямовано завдав удару в щелепу потерпілому, внаслідок чого настала смерть останнього, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи засудженого. Крім того, апеляційний суд безпідставно послався на таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття засудженого, а призначене йому мінімальне покарання, передбачене за вказаний злочин, є надто м`яким.
В доповненнях до касаційної скарги прокурор стверджує, що апеляційний суд залишаючи апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, не навів в своєму рішенні аргументів на спростування доводів про необхідність перекваліфікувати дії засудженого на ст. 119 КК та призначити покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а також щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а відтак і щодо відсутності в діях засудженого складу злочину.
На касаційну скаргу засудженого потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та їх представник ОСОБА_12 падали заперечення, в яких, наводячи аргументи про безпідставність викладених у скарзі доводів, просили залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримала касаційну скаргу засудженого та просила її задовольнити, а касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Потерпіла підтримала касаційну скаргу прокурора, просила її задовольнити і заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого. Прокурор вважав касаційні скарги прокурора та засудженого необґрунтованими і просив залишити їх без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.
У поданій касаційній скарзі засуджений, серед іншого, посилається на неповноту судового розгляду, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як у силу ст. 433 КПК їх перевірки до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Разом із тим, у результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу: показань свідка ОСОБА_13 , котрий пояснив, що у вечірній час 12 листопада 2015 року вони з приятелями відпочивали в кафе «Козаки» і вживали спиртні напої, потім до кафе прийшов ОСОБА_11 , і між ним та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, у ході якого потерпілий, намагаючись вдарити ОСОБА_8 , замахнувся рукою, але останній притримав його руку і вдарив ОСОБА_11 кулаком в обличчя, від чого потерпілий упав на підлогу; показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які дали аналогічні пояснення, що і свідок ОСОБА_13 з приводу вчинення кримінального правопорушення.
Допитаний у судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 визнав частково вину в умисному заподіянні ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, і не заперечував того факту, що у вечірній час 12 листопада 2015 року відпочивав разом зі своїми друзями в кафе «Козаки», де вживав спиртні напої, куди приблизно о 21:30 прийшов раніше знайомий йому ОСОБА_11 . Між ними виник конфлікт, у ході якого потерпілий нецензурно висловлювалася на адресу засудженого, а коли він хотів піти, ОСОБА_11 почав штовхатися намагаючись вчинити бійку і вдарити його. ОСОБА_8 намагався заспокоїти потерпілого і не мав наміру завдавати тілесних ушкоджень, але останній став битись, і тоді ОСОБА_8 ударив його кулаком в обличчя.
При цьому не залишилися без оцінки суду твердження засудженого про вчинення ним злочину в стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілого. Суд розцінив їх як надумані та дані засудженим із метою захисту й уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене. Вказані твердження засудженого спростовуються актом судово-психологічної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_8 у період вчинення злочину не перебував у стані фізіологічного афекту, міг розуміти фактичний характер своїх дій та керувати ними.
Крім того, з показань ОСОБА_16 , допитаного в якості спеціаліста, котрий здійснював експертне дослідження трупа потерпілого, вбачається, що завдані ОСОБА_11 тілесні ушкодження є тяжкими, небезпечними для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого від тупої травми шийного відділу хребта у вигляді забоїв спинного мозку, крововиливів під оболонку спинного мозку, а сила удару, завданого потерпілому, була достатньою для заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.
На підставі показань засудженого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , спеціаліста ОСОБА_16 , а також даних, що містяться у протоколі огляду місця події, висновках судово-медичних експертиз, проведених у кримінальному провадженні, протоколах проведення слідчих експериментів за участю засудженого та свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, оскільки саме його протиправні дії (удар у щелепу) призвели до заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, від якого настала смерть.

Аналогічні за змістом доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 . Зазначені доводи, в тому числі про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ст. 119 КК, цей суд належним чином розглянув, визнав їх неприйнятними і відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши обґрунтування прийнятого рішення.
Зокрема, у своєму рішенні суд зазначив, що про наявність умислу у ОСОБА_8 на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень свідчать обставини вчинення злочину, характер, локалізація та механізм виникнення тілесних ушкоджень. Так, ОСОБА_8 , будучи фізично розвиненою людиною, ударив кулаком потерпілого у нижню щелепу з такою силою, що була достатньою для заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження (що підтвердив експерт в судовому засіданні), в результаті чого настала смерть потерпілого.
З урахуванням наведеного жодних обставин, що дають підстави для кваліфікації дій засудженого за ст. 119 КК (вбивство, вчинене через необережність), суд не вбачає.
З огляду на викладене доводи касаційної скарги засудженого про необхідність перекваліфікації його дій на ст. 119 КК, як і доводи викладені в доповненнях до касаційної скарги прокурора про невідповідність вироку апеляційного суду вимогам статей 374, 420 КПК, у зв`язку з відсутністю, на його думку, належного мотивування та вичерпних відповідей на аргументи сторони захисту, є необґрунтованими.
Що ж стосується доводів, викладених прокурором у касаційній скарзі, про призначення засудженому апеляційним судом надто мякої міри покарання, то суд вважає їх безпідставними.

Переглядаючи кримінальне провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК, у зв`язку з чим частково задовольнив апеляційні скарги прокурора й потерпілої та призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що посилання у вироку на щире каяття засудженого як на обставину, що пом`якшує покарання, є необґрунтованим, оскільки останній вину у вчиненні злочину визнав частково і пояснив, що перебував у стані сильного душевного хвилювання й лише намагався припинити протиправні дії потерпілого
Крім того, суд указав, що призначене засудженому покарання нижче від найнижчої межі не відповідає вимогам ст. 65 КК та є надто м`яким, оскільки в матеріалах провадження відсутні такі дані про особу винного та пом`якшуючі обставини, з урахуванням яких можливе застосування положень ст. 69 КК з огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, в результаті якого настала смерть потерпілого.
З урахуванням викладеного покарання, призначене ОСОБА_8 апеляційним судом, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК, а тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для скасування судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 6 жовтня 2016 року та вирок Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а касаційні скарги засудженого та прокурора без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3