Справа № 755/8736/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004344 від 30.03.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Березань, громадянина України, навчається в Київському коледжі легкої промисловості на 4 курсі заочної форми навчання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Києва, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , працює в ТОВ «Б.Т.А. ГРУП», раніше судимого:

- 03.04.2015 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , 30 березня 2016 року приблизно о 01 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вулиці Луначарського, 7 в м. Києві, помітили автомобіль «Сеат» д.н.з НОМЕР_1 , що був припаркований біля вищевказаного будинку. Після чого, з метою таємного викрадення чужого майна вступили у попередню змову між собою.

Після чого, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_10 , маючи єдиний злочинний намір, спрямований на вчинення таємного викрадення чужого майна, знаходячись біля автомобіля та переконавшись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, розпочали дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходилось в автомобілі.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 камінням, яке знайшов на землі розбив, праве переднє скло автомобіля «Сеат» д.н.з. НОМЕР_1 . Після чого ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 таємно викрали з автомобіля майно, що належить гр. ОСОБА_5 , а саме: планшет «Nomisigma», вартістю 1900 гривень; блокнот, вартістю 50 гривень; інструкцію з користування автомобіля «SeаtIbiza», який не представляє матеріальної цінності; зарядний пристрій для планшету, вартістю 30 гривень.

Після чого, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_10 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, з місця вчинення злочину з викраденим майном зникли, розпорядившись ним на власний розсуд розподіливши його між собою, чим спричинили потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 1980 гривень.

Крім того, ОСОБА_10 , 30 березня 2016 року приблизно о 01 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Микільсько Слобідська, 6/2 в м. Києві, де помітили автомобіль «Део матіз» д.н.з НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , з метою повторного, таємного викрадення чужого майна вступив у попередню змову з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_10 , маючи єдиний злочинний намір, спрямований на вчинення, повторного, таємного викрадення чужого майна, знаходячись біля автомобіля «Део матіз» днз НОМЕР_2 та переконавшись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, розпочали дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходилось в автомобілі.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 камінням, яке знайшов на землі розбив переднє праве скло в автомобілі «Део матіз» днз НОМЕР_2 . Після чого, ОСОБА_9 , неповнолітній ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходячись в салоні вищевказаного автомобіля таємно викрали майно, що належить гр. ОСОБА_4 , а саме: панель від автомагнітоли «Піонер», вартістю 300 гривень; два номерні знаки з автомобіля НОМЕР_2 ; зв`язка ключів від квартири, які не представляє матеріальної цінності; крем для взуття ТМ «Ашан», вартістю 4 гривні; вологі серветки, вартістю 3 гривні; візитниця, вартістю 20 гривень; гаманець з дисконтними картками, вартістю 50 гривень; зарядний пристрій для мобільного телефону, вартістю 100 гривень; ліхтарик, вартістю, 30 гривень; канцелярський ніж, вартістю 10 гривень; пилочка для нігтів, вартістю 10 гривень; usb дроти, вартістю 150 гривень: usb штекер для підкюрувача, вартістю 150 гривень; клей «Момент», вартістю 50 гривень.

Після чого, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_10 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, з місця вчинення злочину з викраденим майном зникли, розпорядившись ним на власний розсуд розподіливши його між собою, чим спричинили потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 877 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати. Попросив вибачення у потерпілих.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати. Попросив вибачення у потерпілих.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати. Попросив вибачення у потерпілих.

Показання обвинувачених є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , кожного окремо, повністю підтверджується їх показаннями та щирим каяттям у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , кожного окремо, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

Винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , кожного окремо, які не оспорювали фактичні обставини справи, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Те, що, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнає щире каяття та вчинення злочину у неповнолітньому віці, а також відшкодування шкоди потерпілим.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , кожному окремо, суд визнає щире каяття, а також відшкодування шкоди потерпілим.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , кожному окремо, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_10 покарання, суд відповідно до вимог ст. 102-103 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, що він на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, характеризується за місцем проживання позитивно, дані, щодо стану здоров`я, його спосіб життя (не працює, раніше не судимий, є волонтером Всеукраїнського благодійного фонду «Перетворення України»), молодий вік, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; відсутність будь-яких претензій (майнових/моральних) у потерпілих, загалом позицію прокурора у судових дебатах, щодо необхідної міри покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинення, характери і ступінь тяжкості наслідків, що настали; роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини.

Відповідно до соціально-психологічної характеристики обвинуваченого з досудової доповіді представника Сектору ювенальної пробації міста Києва від 08 червня 2018 року ОСОБА_10 визначено достатньо низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та наданий висновок, що виправлення ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства можливе, за умови застосування соціально-виховних заходів, спрямованих на його виправлення та запобігання вчиненню кримінальних правопорушень у майбутньому, а тому суд приходить до висновку, з урахуванням особи винного, слід ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі у мінімальних межах, відповідно до правил ст. 102 КК України та враховуючи, що його виправлення можливо без ізоляції від суспільства, до обвинуваченого можливо застосування ст. 75, 104 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_10 суд не знаходить.
Підстав для застосування застереження, як примусового заходу виховного характеру, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України про що клопотав адвокат, суд також не знаходить, оскільки аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що примусові заходи виховного характеру можуть бути застосовані виключно до неповнолітнього, тобто за умови що і під час ухвалення вироку (постановлення ухвали) про застосування таких заходів, особа перебувала у неповнолітньому віці.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_11 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_11 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність будь-яких претензій (майнових/моральних) у потерпілих, загалом позицію прокурора у судових дебатах, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинення, характери і ступінь тяжкості наслідків, що настали; роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, що при наявності обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах, та суд вважає, що його виправлення можливо без ізоляції від суспільства і до обвинуваченого можливо застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_11 суд не знаходить.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, дані, щодо стану здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя, молодий вік, соціальні зв`язки; відсутність будь-яких претензій у потерпілих, та їх позицію у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинення, характери і ступінь тяжкості наслідків, що настали; роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Виходячи з наявності двох наведених вище обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням наведених вище даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , суд вважає за можливе призначити останньому покарання у виді штрафу, тобто перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до правил ст. 69 КК України.
Призначаючи більш м`яке покарання ніж передбачено законом за правилами ст. 69 КК України судом враховано, що вказаний злочин ОСОБА_9 вчинив у стані алкогольного сп`яніння та під час іспитового строку, визначеного попереднім вироком.
Проте, судом й враховано, що однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, що фактично відбулось у цьому кримінальному провадженні та про що свідчать покази потерпілих, яким шкоду відшкодовано повністю та вони просили не позбавляти волі ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 29-32).
Крім того, судом враховано, що кримінальне провадження перебувало на розгляді в суді тривалий час (понад два роки) та за цей час обвинувачений влаштувався на роботу, де згідно характеристики ТОВ «Б.Т.А. Групп» характеризується виключно позитивно, також суд враховує підтримку з боку батьків, які спільно з ним відвідували кожне судове засідання та вважає, що покарання у виді штрафу не буде м`яким.
Вирішуючи питання щодо можливості приєднання, згідно положень ст.71 КК України покарання, що призначене ОСОБА_9 вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та звільненого від відбування покарання на два роки, суд виходить з наступного.
У ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Разом із тим, у ч.3 ст.72 КК України вказано, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , кожного окремо закінчився, підстави для його обрання на даному етапі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 368, 370, 373,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Керуючись вимогами ст. ст. 71, 72 КК України, зазначений вирок виконувати самостійно від вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року яким ОСОБА_9 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Речовий доказ: диск CD-R «kaktuz», ємністю 700 mb, на якому фіксувався слідчий експеримент від 10.05.2016 року - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ: квитанцію з ломбарду «Скарбниця» від 30.03.2016 року на планшет «Nomi» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ: панель від автомагнітоли «Піонер», ліхтарик, канцелярський ніж, дисконтні картки, номерні знаки НОМЕР_2 , які передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_4 залишити у його володінні

Речовий доказ: книжка з експлуатації автомобіля «Сеат», страхові документи на автомобіль «Сеат» на ім`я ОСОБА_5 , блокнот, планшет «Nomi», які передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 залишити у його володінні

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: