Справа № 350/1243/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про продовження строку тримання під вартою

27 вересня 2018 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185,185 ч.3, ч.1 ст.304 КК України, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, про обвинувачення ОСОБА_9 за ст.ст.27 ч.5, 185 ч.3 КК України-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Рожнятівського районного суду знаходиться вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в якому просить продовжити ОСОБА_8 строк тримання під вартою мотивуючи тим, що кримінальне провадження не розглянуто, а термін тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 закінчується 29 вересня 2018 року, ризики передбачені ч.1 п.п.1, 3,5 ст.177 КПК України продовжують існувати, тому вважає, що є всі підстави для продовження строку тримання під вартою.

Потерпілі в судове засідання не прибули.

Захисники та обвинувачений ОСОБА_8 просили відмовити в задоволенні даного клопотання, обрати інший запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини вказують на необхідність дотримання розумних строків тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у скоєнні особою злочину є необхідною умовою для законності подальшого тримання її під вартою, але з часом існування лише цієї умови вже є недостатнім обґрунтуванням для продовження тримання особи під вартою.

Проте, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що на даний час, з урахуванням визначеного раніше судом обсягу доказів та порядку їх дослідження, судовий розгляд ще не завершений, потерпілі, свідки та сам обвинувачений не допитані.

За таких обставин зміна обвинуваченому обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, може призвести до того, що ОСОБА_8 може чинити спроби маніпулювати свідками та потерпілими, які ще не допитані.

Ймовірне вчинення таких дій обвинуваченим, на думку суду, продовжує нести ризик втручання обвинуваченого у здійснення правосуддя, тому продовження йому строку запобіжного заходу на момент розгляду клопотання, виправдовує тримання ОСОБА_8 під вартою.

На момент розгляду клопотання прокурора жодних підстав для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який, не має, а стороною захисту доказів на підтвердження таких підстав суду не надано.

Крім цього, суд враховує, що обвинувачений на момент направлення обвинувального акту до суду не працював, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, тобто він не має сім`ї та не має утриманців, що дає суду підстави вважати, що обвинувачений, залишаючись на волі, може переховуватись від суду.

Отже, на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, жоден із ризиків, передбачених ч.1 п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, не відпав.

Доказів про те, що обвинувачений за станом здоров"я не може утримуватись в умовах ув`язнення, у матеріалах кримінального провадження немає.

Таким чином, ураховуючи зазначені ризики, характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, суд вважає, що підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є невиправданим, а тому продовження йому запобіжного заходу на момент розгляду клопотання, виправдовує тримання ОСОБА_8 під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 197, 331 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Успенський Республіки Комі Російської Федерації, жителю АДРЕСА_1 строк тримання під вартою в установі виконання покарань № 12 м.Івано-Франківська , строком на 60 днів, тобто до 15 години 26 листопада 2018 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_8 , прокурору, захиснику та направити начальнику УВП № 12 м.Івано-Франківськ.

Розгляд провадження відкласти на 05.11.2018 року на 13 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: