Ухвала
Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ
провадження № 51-6000 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 05 квітня 2018 року.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2018 року залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про звільнення останнього з-під варти у порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
На вказане судове рішення захисник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, проте ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Закарпатської області від 05 квітня 2018 року у відкритті провадження за цією скаргою відмовлено.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Крім того у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Як убачається з касаційної скарги та доданої копії оскаржуваного судового рішення, суддя-доповідач, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , зазначив, що ухвала слідчого судді, якою залишено без задоволення клопотання адвоката про звільнення засудженого ОСОБА_5 з-під варти у порядку ст. 206 КПК, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає згідно з положеннями ст. 309 цього Кодексу.
Враховуючи те, що оскаржувана ухвала слідчого судді не входить до переліку ухвал, передбачених ст. 309 КПК, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку, рішення судді суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження є законним та обґрунтованим. З таким рішенням апеляційного суду колегія суддів касаційної інстанції погоджується.
При цьому, посилання у касаційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини щодо забезпечення права на ефективний засіб правового захисту та доступу до суду не вказують на порушення такого права захисника, оскільки діючим процесуальним законом чітко визначено порядок оскарження рішень слідчого судді, а також не спростовують правильності застосування судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону.
Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , доданих до неї копій судових рішень та інших документів не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 05 квітня 2018 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3