АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/4659/13-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/140/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 637/4659/13-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.121ч.1 КК України
за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 28 лютого 2017 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 28 лютого 2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чкаловське Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, не працюючого, розлученого, маючого двох малолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст.89 КК України,
визнано винним і засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, обов`язків. Цивільний позов прокурора задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Комунального закладу охорони здоров`я «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» 2578,56 (дві тисячі п`ятсот сімдесят вісім) гривень 56 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на проведення експертизи №32 у розмірі 882 гривні 00 коп на користь держави.Вирішено долю речових доказів.
З цим вироком не погодився прокурор, який подав апеляційну скаргу і просить вирок районного суду скасувати через неправильну кваліфікацію його дій, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок , яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 та ч.1 ст.115 КК України в виді восьми років позбавлення волі.
Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченого його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Як було встановлено оскаржуваним вироком суду, 15 лютого 2013 року близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в домоволодінні АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклої сварки, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних пошкоджень, кухонним ножем наніс один удар в область черевної порожнини ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої черевної стінки гіпогастральної області, проникаючої в черевну порожнину, численні колото-різані рани тонкого кишечнику, гемоперитонеум, що за критерієм небезпечності для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Досудовим слідством дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України (умисне вбивство), - замах на вбивство, тобто умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватим визнав себе частково. Не заперечував, що був у нетверезому стані, наніс один удар ножем в область черевної порожнини ОСОБА_10 , в ході бійки, з метою припинити противоправні дії останнього відносно нього. Умислу на вбивство ОСОБА_10 в нього не було. В ході конфлікту в будинку був присутній ОСОБА_11 , який був очевидцем того, як ОСОБА_10 бив його руками по голові, вибив в нього з ока лінзу, це при тому, що в нього зір дорівнює 20. Після нанесення ножового поранення він зрозумів, що накоїв, та попрохав ОСОБА_11 викликати карету швидкої допомоги.
Винуватість обвинуваченого в злочині в об`ємі, визнаному судом установленим, було доведено сукупністю досліджених судом доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.
Так, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 15 лютого 2013 року близько 16 години 20 хвилин він приїхав в село Коробочкине Чугуївського району Харківської області на запрошення ОСОБА_11 відсвяткувати день народження. Під час святкування він вжив біля 1-1,5 літрів самогону та заснув, обставини події не пам`ятає, прийшов до тями в лікарні.
Свідок ОСОБА_11 , допитаний судом під час судового засідання, пояснив, що 15 лютого 2013 року в домоволодінні АДРЕСА_2 він святкував день народження ОСОБА_12 . Ввечері, коли всі гості розійшлися, і в тому числі господар пішов на роботу, в будинку залишився він, ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 . Бійка між обвинуваченим та потерпілим почалася після того, як ОСОБА_10 розбудив ОСОБА_7 та почав його бити долонями рук по голові, вибив у нього лінзу з ока. Після того, як ОСОБА_7 наніс удар потерпілому, він побачив кров у останнього, обвинувачений попрохав його викликати швидку допомогу.
-З протоколу огляду місця події від 16 лютого 2013 року та фототаблиця до нього вбачається, що було зафіксовано обстановка в домоволодінні АДРЕСА_2 , виявлені та вилучені речові докази для проведення експертних досліджень у справі ножі, які оглянуті та визнані речовими доказами (т.1 а.к.п.9-16, 183-186, 187-188);
Згідно виписки з історії хвороби ОСОБА_10 від 27 лютого 2013 року №1241 його клінічний діагноз полягав у колото-різаній рані передньої черевної стінки гипогастральної області, яка проникає в черевну порожнину. Також мала місце евентерація великого сальника, множинні колото-різані рани тонкого кишечнику, внутрішньочеревна кровотеча II ступеня. Дифузно-розлитий серозний перитоніт, токсична стадія. Алкогольне сп`яніння. (т.1 а.к.п. 138);
-З протоколу слідчого експерименту від 19 березня 2013 року за участю ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 убачається, що обвинувачений показав та розповів, як, за яких обставин та яким способом він завдав потерпілому тілесні ушкодження, зазначивши, що наніс удар ОСОБА_10 в область черевної порожнини, після чого відразу витягнув ножа та кинув на стіл. На цьому конфлікт був вичерпаний(т.1 а.к.п.191-196).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 51-Ч/13 від 16.02.2013 року у ОСОБА_7 було встановлено: синець на лобі і садно на верхньому повіку зліва, які утворилися: синець від ударної дії тупого твердого предмета; садно від змінної дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Не виключено, що зазначені ушкодження утворилися 16.02.13 року. За ступенем тяжкості синець і садно кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як - легке тілесне ушкодження(т.1. а.к.п.22).
Відповідно до висновку експерта №32 від 04.03.2013 року слід пальця руки на відрізку липкої стрічки № 1, розміром 48x34 мм, вилучений в ході огляду місця події від 16.02.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 , для ідентифікації особи придатний. Слід папілярних ліній на відрізку липкої стрічки № 2, розміром 43x31 мм, для ідентифікації особи не придатний. Слід пальця руки на відрізку липкої стрічки № 1, розміром 48x34 : залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_7 (т.1 а.к.п.120-124).
З висновку експерта № 54-ч/13 від 11.03.2013 року вбачається, що у ОСОБА_10 виявлено колото-різану рану (по мед. документації) передньої черевної стінки гипогастральной області, яка проникає в черевну порожнину, множинні колото-різані рани тонкого кишечнику, гемоперитонеум (до 1 л. крові), які утворилися від одноразового ударного впливу колючо-ріжучих предметів, можливо ножем. Не виключено, що вказане пошкодження утворилося 15.02.13 року. За ступенем тяжкості: колото - різана проникаюча рана черевної порожнини з пошкодженням кишечнику і кровотечею кваліфікується за критерієм небезпеки для життя - до тяжких тілесних ушкоджень. Також, при огляді на передній поверхні живота, є сліди заживших ран у вигляді рубців (4), зі слідами операційних швів, які є слідами медичних маніпуляцій і приховують первинне колото-різане пошкодження після операції; за ступенем тяжкості ці пошкодження не оцінюються (т.1 а.к.п.132-134).
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 87-Ч/13 від 27.03.2013 року встановлено, що у потерпілого є: колото-різана рана (по мед. документації) передньої черевної стінки гипогастральної області, яка проникає в черевну порожнину, множинні колото-різані рани тонкого кишечнику, гемоперитонеум, яка утворилася від одноразової травматичної дії предмета з колюч е- ріжучими властивостями, можливо ножем; встановити властивості колючо-ріжучої зброї не представляється можливим, так як була проведена хірургічна обробка ран. Не виключено, що зазначені ушкодження утворилися 15.02.13 року за обставин, зазначених ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту від 19.03.13 року, не суперечать наявним судово-медичним даним про терміни (госпіталізація: 16.02.13 року), механізм утворення тілесних ушкоджень і травмуючий предмет ( ОСОБА_7 , який правою рукою схопив зазначений ніж і затиснув його в кулак правої руки, лезом від себе, завдав удар в область черевної порожнини ОСОБА_13 ) Положення потерпілого до нападника - потерпілий міг перебувати в будь-якому положенні і позі (найбільш вірогідне положення зазначено на фототаблиці №1-4); тілесні ушкодження, перебувають в анатомічних областях, доступних для заподіяння ушкоджень як своєю рукою, так і чужою рукою (т.1 а.к.п.207-208).
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України кваліфіковані неправильно, і кваліфікував ці дії як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, за ч.1 ст.121 КК України, відповідно до встановленого.
Така кваліфікація ґрунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом і яким останній дав належну оцінку.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Згідно ч. 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Таким чином, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. У випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо допускає настання будь-яких наслідків, у тому числі й смерті, вона також не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. При дослідженні доказів необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (п.22 ППВС «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року за №2).
З матеріалів провадження вбачається, що між обвинуваченим та потерпілим на ґрунті спільного вживання спиртних напоїв, за ініціативою потерпілого, виникла сварка, яка переросла в бійку. При цьому під час бійки ОСОБА_10 були заподіяні легкі тілесні ушкодження обвинуваченому (т.1 а.к.п.22). Обвинувачений наніс один удар ножем потерпілому, після кинув ніж і вжив заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги, хоча мав можливість продовжити реалізацію умислу вбити потерпілого, якби такий умисел існував. Зазначене вказує на те, що умислом обвинуваченого охоплювалося лише заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, у т.ч. тяжких.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції дотримався вимог чч.1 та 2 ст.65 КК України, згідно яких суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Судом було враховано, що ОСОБА_7 характеризується за місцем мешкання позитивно, в силу ст.89 КК України не має судимості, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває примусового лікування залежності від алкоголю не потребує (т.1 а.к.п.201). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав щире каяття. На підставі п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, колегія суддів визнає обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Судом також було враховано ступінь тяжкості злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків, думку потерпілого про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.
Крім того, після вчинення злочину минуло більш ніж 5 років, протягом яких обвинувачений до кримінальної відповідальності за інші злочини не притягався.
Тому колегія суддів вважає застосування судом першої інстанції у відношенні ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України правильним і справедливим, а висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання законним і обґрунтованим.
Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуваний вирок, дотримався вимог матеріального і процесуального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 28 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя

_________________ __________________ ____________________

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18