Справа№ 340/377/17
Судове провадження № 1-кп/340/9/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2018 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого та одночасно

цивільного позивача ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Верховина Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2016 за №0000054, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Стебні Верховинського району Івано-Франківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, безробітного, неодруженого, інваліда дитинства третьої групи, в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимого; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України (в редакції закону чинній до 03.09.2017), -

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_5 , в березні 2016 року, у невстановлений слідством день та час, перебуваючи в селі Стебні Верховинського району Івано-Франківської області, на території кварталу 9, виділу 16, що належить до категорії експлуатаційні ліси Довгопільського лісництва Верховинського районного лісгоспу, здійснив незаконну порубку лісу, тобто без спеціального на те дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком, ордером), виданим уповноваженим органом, трьох сироростучих дерев породи смерека загальною кубомасою 3,16 м3, чим заподіяв державі в особі Верховинського районного лісгоспу істотну шкоду в сумі 16864 грн. 89 коп. Таким чином скоїв злочин передбачений ст. 246 КК України (в редакції закону чинній до 03.09.2017).

В судовому засіданні обвинувачений вину у скоєному визнав. Суду показав, що, ще в 2015 році Верховинським районним лісгоспом в установленому порядку йому було виписано під порубку три дерева породи смерека, вартість яких він оплатив. Однак, у відведеному місці він порубку не здійснив, а зрубав інші три смереки, що розташовані неподалік від його дому в толоці, де він випасав худобу. Зрубану лісодеревину він використав для огорожі будинку. Крім цього, у попередніх судових засіданнях заявляв про те, що він незаконно зрубав тонкомірну деревину, а не заявлену стороною обвинувачення. Однак в останньому судовому засіданні повністю визнав свою вину у інкримінованому злочині. Одночасно цивільний позов заперечив, вважає, що розмір позовних вимог є необґрунтованим, незаконним, його доходи є мізерними, він не має фінансової можливості сплатити таку величезну суму, а тому просить відмовити у задоволенні цивільного позову.

Не зважаючи на те, що обвинувачений протягом судового слідства змінював свою позицію та давав різні показання щодо пред`явленого обвинувачення, його вина у скоєному є доведена наступними доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_7 , який суду показав, що 25.04.2016 на території свого обходу в с Стебні виявив 3 пні від свіжозрубаних дерев смереки, які були зрубані без відповідних документів. Пошуковими заходами, а саме по слідах, які залишилися від того, що дерева тягли по землі, встановив, що лісопорушення вчинив ОСОБА_5 який визнав факт рубки і пояснив, що на рубку деревини йому надавалися документи. Однак йому відомо про те, що ОСОБА_5 було відведено деревину на дрова в іншому місці, на яку старший майстер повинен був нанести відпускне тавро. По приході до господарсва ОСОБА_5 ними було виявлено лише частину лісодеревини. При цьому, ОСОБА_8 вказав, що іншу частину деревини він вже використав, але не пам`ятає на що саме.

Показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що в квітні 2016 року під час обходу, який він здійснював разом із лісничим ОСОБА_7 ними було виявлено 3 пні від свіжозрубаних дерев смереки. Слід, який утворився на землі від деревини вів до господарства ОСОБА_5 . При цьому вказав, що дозволу на порубку цих дерев у ОСОБА_5 не було, оскільки йому було відведено лісодеревину на дрова, але в іншому місці того самого виділу та кварталу, приблизно на відстані 150 м. від місця вчинення самовільної рубки. Ствердив, що про ці обставини йому відомо, оскільки особисто брав участь у відведенні цієї деревини. Також вказав, що коли вони прийшли до господарства ОСОБА_5 , на його подвір`ї ними було виявлено частину незаконно зрубаної лісодеревини, яка належала до ділової лісодеревини, в той час, як ОСОБА_5 було виписано дрова.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.05.2018 з фототаблицею (а.с.127-133), проведеного на підставі ухвали суду від 02.05.2018 (а.с.118), з якого вбачається, що слідчим за участю обвинуваченого, його захисника, спеціаліста та понятих на території лісового масиву кварталу 9, виділу 16 в селі Стебні Верховинського району Івано-Франківської області, що належить до категорії експлуатаційні ліси Довгопільського лісництва Верховинського районного лісгоспу проведено обстеження місцевості в ході якого обвинувачений вказав на три пні діаметрами 46, 33 та 38 см з яких ним було самовільно зрубано три дерева породи смерека. Вираховано загальну кубомасу деревини в розмірі 3,16 м.куб. При цьому, з участю учасників слідчого експерименту при огляді місця події наявності інших незаконних порубок лісу не виявлено.

Довідкою про завдані збитки лісовому господарству (а.с.77), з якої вбачається, що внаслідок незаконної порубки трьох дерев, діаметр пнів яких становить 38, 46 та 33 см, загальною кубомасою 3,16 м.куб., завдано державі шкоду в сумі 5201,56 грн., 7578,21 грн. та 4085,13 грн. відповідно.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 29.06.2017 №169/2016 (а.с.93-97) ОСОБА_5 на період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За таких обставин суд приходить до переконання про доведення вини обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст.246 КК України (в редакції закону чинній до 03.09.2017).

Визнаючи винним обвинуваченого у скоєнні даного злочину, одночасно суд не приймає до уваги представлений стороною обвинувачення протокол огляду від 05.05.2016, та вважає його недопустим доказом з огляду на наступне.

У відповідності до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ч.1, п.3 ч.2 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений виявляє ознаки легкої розумової відсталості (олігофренії в ст. легко вираженої дебільності) згідно МКХ 10-F 70.0 та являється інвалідом ІІІ групи з дитинства, інвалідність йому встановлена довічно внаслідок огляду МСЕК 22.09.2014 (а.с.29).

За таких обставин суд приходить до переконання, що не зважаючи на той факт, що висновок судово-психіатричної експертизи слідчим було залучено до матеріалів кримінального провадження лише 29.06.2017, на момент проведення огляду місця події 05.05.2016 він мав можливість встановити факт наявності у обвинуваченого певних психічних вад, що перешкоджали йому в повній мірі реалізувати свої права. Внаслідок цього, проведення вказаної слідчої дії без залучення захисника ОСОБА_5 слід визнати такою, що проведена з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод обвинуваченого, а отримані в результаті її проведення докази недопустимими.

Крім цього, судом не береться до уваги досліджений в судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення доказ показання свідка ОСОБА_10 , вважає його неналежним доказом на підтвердження винуватості обвинуваченого у скоєному злочині, оскільки допитаний в судовому засіданні свідок лише вказав, що дійсно за завданням керівництва здійснював клеймування деревини для відпуску обвинуваченому, однак не зміг показати щодо місця розташування зрубаної та виділеної під порубку деревини, вказати чи відведена деревина є відмінною від інкримінованої, а також не володів будь якою інформацією про обставини, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

При цьому суд враховує, що дійсно у відповідності до показів свідка ОСОБА_10 , а також представлених документів, а саме: квитанції до прибуткового касового ордеру №111 від 12.02.2015, наряду №70 від 12.02.2015, товарно-транспортних накладних від 02.03.2015 підтверджується факт, що обвинуваченому у встановленому актами законодавства порядку було здійснено відпуск під порубку трьох дерев породи смерека.

Однак, як встановлено в ході судового слідства шляхом допиту свідків та дослідження письмових доказів, і вказані обставини визнаються стороною захисту, що дерева породи смерека, які були зрубані обвинуваченим у березні 2016 року не являються відведеними під порубку франко-деревиною на підставі виданих районним лісгоспом документів, і були зрубані в іншому місці, не відведеному для цієї мети.

Крім цього, не можуть бути взяті до уваги судом посилання сторони захисту про те, що в силу певних психічних розладів обвинувачений не міг зорієнтуватися у тому, де саме йому відведено під порубку деревину, оскільки як вбачається із показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , деревина для порубки відводиться шляхом проставляння відповідного клейма, яке було відсутнє на незаконно зрубаних деревах, а на час скоєння злочину обвинувачений перебував в стані, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 246 КК України (в редакції закону, чинній до 03.09.2017), оскільки він здійснив незаконну порубку дерев у лісі, чим заподіяв державі істотну шкоду на суму 16864 грн. 89 коп.

При цьому, судом виключається із кваліфікації завдання шкоди на суму 17068,95 грн., оскільки розрахунок заподіяної шкоди внаслідок незаконної порубки лісу визначається за правилами визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Зокрема, вказаним нормативно-правовим актом визначено формулу розрахунку шкоди заподіяної лісу: Ні=Нп*І/100, де Ні являється проіндексованим розміром такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної у поточному році, який обчислюється шляхом множення (Нп) проіндексованого розміру такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у попередньому році (що для зрубаних дерев діаметром пнів 33, 38 та 46 см становить за 2015 рік суми в розмірі 2850,75 грн., 3629,84 грн. та 5288,35 грн. відповідно) на суму індексу споживчих цін за попередній рік (який в даному випадку за 2015 рік становить 143,3%). А тому шляхом арифметичного обрахунку слід правильно визначити розмір шкоди внаслідок порубки дерев діаметром пнів 33 см 4085,12 грн., 38 см 5201, 56 грн. та 46 см 7578,21 грн., що в загальному становить 16864, 89 грн. А тому слід вважати доведеним заподіяння шкоди саме в зазначеній сумі, а не вказаній в обвинувальному акті.

Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання не встановлено.

При цьому, судом не враховується запропонована слідством пом`якшуюча обставина покарання обвинуваченого за скоєний злочин, як щире каяття з таких причин.

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 22.03.2018 у справі 759/7784/15-к, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, в ході судового розгляду обвинувачений декілька разів змінював свою позицію щодо інкримінованого злочину, завдану злочином шкоду не відшкодував, за час розгляду кримінального провадження не здійснив спроб виправити наслідки вчиненого. А тому у суду відсутні підстави вважати, що на даний час обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій, виявляє осуд своєї поведінки та відчуває щирий жаль з приводу скоєного.

Крім цього, призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що він вчинив злочин середньої тяжкості, завдану злочином шкоду не відшкодував, в той же час у відповідності до вимог ст.89 КК України вважається не судимим, по місцю проживання характеризується позитивно, являється інвалідом ІІІ-ої групи з дитинства, перебуває на обліку в психіатричному кабінеті, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 29.06.2017 №169/2016 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (олігофренії в ст. легко вираженої дебільності) згідно МКХ 10-F 70.0.

А тому враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і такому сприятиме покарання у виді штрафу.

Разом з тим, оскільки обвинувачений на день набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» був інвалідом ІІІ-ої групи, скоїв умисний злочин середньої тяжкості, подав заяву про застосування до нього амністії та в усній формі підтримав її у судовому засіданні разом із захисником, тому, у відповідності п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році», його слід звільнити від обраного покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні слід задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави матеріальну шкоду заподіяну злочином у розмірі 16864,89 грн. з наведених підстав, а зокрема того, що така підлягає правильному розрахунку за правилами визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

При цьому суд не вбачає підстав для зменшення розміру заподіяної шкоди державі злочином або звільнення обвинуваченого від такої відповідальності з мотивів відсутності у обвинуваченого відповідного матеріального забезпечення, оскільки таке не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України. Також суд не вбачає підстав для проведення взаємозаліку внесених обвинуваченим сум на рахунок Верховинського районного лісгоспу для отримання дозволу на проведення порубки трьох дерев породи смерека, оскільки судом стягується з обвинуваченого заподіяна злочином шкода на користь держави.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373,374 КПК України, п."г" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 246 КК України (в редакції закону чинній до 03.09.2017).

Призначити покарання ОСОБА_5 за ст. 246 КК України (в редакції закону чинній до 03.09.2017) у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання за цим вироком на підставі пункту «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Цивільний позов Верховинського районного лісгоспу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави матеріальну шкоду заподіяну злочином у розмірі 16864 гривень 89 копійок (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні вісімдесят дев`ять копійок).

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 днів з дня їх проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд, який ухвалив рішення.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1