Справа № 355/650/18
Кримінальне провадження № 1-кп/355/87/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2018 р. Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю потерпілого ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка кримінальне провадження №0000200 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пасічна Баришівського району Київської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, військовозобов`язаного, пільгами не користується, неодруженого, працюючого неофіційно, зареєстрованого АДРЕСА_1 проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 скоїв таємне викрадення чужого майна ( крадіжку), вчинену повторно за наступних обставин.

Так, 17 квітня 2018 року близько 17 години 30 хвилин (точний час в ході досудового розслідування не виявилось за можливе встановити) ОСОБА_5 перебуваючи поблизу огородженого подвір`я АДРЕСА_1 , помітив частину металевих воріт, які висіли в огорожі із лівої сторони проїзду на вищевказану територію, після чого в нього виник умисел на викрадення чужого майна, а саме частини вказаних воріт.

В подальшому, ОСОБА_5 з метою скоєння крадіжки і особистого майна, усвідомлюючи, що дана половина воріт належать ОСОБА_4 , власнику домоволодіння по АДРЕСА_3 , впевнившись у відсутності господарів будинку, підійшов до паркану домоволодіння та зняв із навісів частину металевих воріт, поклавши їх поряд із і парканом.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6 та попросив допомогти погрузити частину металевих воріт та відвезти їх на пункт прийому вторинної сировини, що розташований в АДРЕСА_4 ., при цьому запевнивши ОСОБА_6 у тому, що дана частина металевих воріт належить йому.

Користуючись відсутністю господаря, а також сторонніх осіб, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та дочекавшись свого знайомого, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 підійшли до частини металевих воріт та погрузили їх на автомобіль ВАЗ 2111 з причепом, який належить ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_5 на вказаному автомобілі зник з місця події, тим самим маючи змогу розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 відповідно до висновку експерта № 12-4/1013 від 30.05.2018 року завдав ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 441 гривня.

31.05.2018 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно з даною угодою потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому та потерпілому.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив вказану угоду з потерпілим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з обвинуваченим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди між потерпілим та обвинуваченим про примирення, характер обвинувачення, щодо якого обвинувачений визнав себе винуватим, цілком розуміють обоє свої права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що 17 квітня 2018 року близько 17 години 30 хвилин (точний час в ході досудового розслідування не виявилось за можливе встановити) ОСОБА_5 перебуваючи поблизу огородженого подвір`я АДРЕСА_1 , помітив частину металевих воріт, які висіли в огорожі із лівої сторони проїзду на вищевказану територію, після чого в нього виник умисел на викрадення чужого майна, а саме частини вказаних воріт.

В подальшому, ОСОБА_5 з метою скоєння крадіжки і особистого майна, усвідомлюючи, що дана половина воріт належать ОСОБА_4 , власнику домоволодіння по АДРЕСА_3 , впевнившись у відсутності господарів будинку, підійшов до паркану домоволодіння та зняв із навісів частину металевих воріт, поклавши їх поряд із і парканом.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6 та попросив допомогти погрузити частину металевих воріт та відвезти їх на пункт прийому вторинної сировини, що розташований в АДРЕСА_4 ., при цьому запевнивши ОСОБА_6 у тому, що дана частина металевих воріт належить йому.

Користуючись відсутністю господаря, а також сторонніх осіб, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та дочекавшись свого знайомого, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 підійшли до частини металевих воріт та погрузили їх на автомобіль ВАЗ 2111 з причепом, який належить ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_5 на вказаному автомобілі зникли з місця події, тим самим маючи змогу розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 відповідно до висновку експерта № 12-4/1013 від 30.05.2018 року завдали ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 441 гривня.

Тому ці його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання.

Речовий доказ по справі металеві ворота відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України підлягають поверненню потерпілому.

Судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 286 гривень 00 копійок необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373, 374, 394, 474 та 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити у кримінальному провадженні № 0000200 угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 від 31.05.2018 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим від 31.05.2018 року покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави у рахунок судових витрат за проведення судової експертизи (р/р 0016, МФО 821018, УДК в Київській області, одержувач УДК в Київській області, одержувач УК у Баришівському районі/ смт. Баришівка 24060300) кошти в сумі 286 ( двісті вісімдесят шість) гривень 00 копійок.

Речовий доказ по справі металеві ворота, які передані на зберігання власнику, залишити потерпілому ОСОБА_4 .

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 131, 176 КПК України, не застосовувався та не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_1