Номер провадження: 11-кп/785/227/18
Номер справи місцевого суду: 507/796/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000264від 23.04.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кислівка Таращанського району Київської області, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 10.07.2006 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області по ч.2 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 27.07.2009 року на підставі постанови Таращанського районного суду Київської області іспитовий строк скасований, замінено покарання на 5 років позбавлення волі; 08.11.2013 року на підставі ухвали Бориспільського міського суду Київської області звільнився умовно-достроково, не відбутий строк 10 місяців 6 діб;

- 10.06.2014 року Таращанським районним судом Київської області по ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту; звільнився 10.12.2014 року після відбуття покарання,

визнаний винним та засуджений за:

- ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- ч. 3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією особистого майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 25.04.2016 року по 17.03.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавленні волі.

встановив

Відповідно до вироку місцевого суду, ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, які було скоєно за наступних обставин:

23 квітня 2016 року, близько 10.00 години, проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , з метою викрадення чужого майна, шляхом зриву навісного замка, проник в будинок потерпілої ОСОБА_11 , звідки таємно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «Нокіа-1110і», із зарядним пристроєм, загальною вартістю 200 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 20 грн., які належать ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та чоловічу сорочку, вартістю 100 грн. З місця скоєння кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілим матеріальну шкоду на загальну суму 320 грн.

24 квітня 2016 року, близько 21.00 години, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , з метою заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_13 , за допомогою ножа вийняв скло у вікні та проник до будинку останньої. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, яке виразилося в тому, що він утримував лівою рукою ОСОБА_13 за шию та демонструючи наявний у нього в правій руці ніж, став вимагати у останньої гроші. Потерпіла, сприймаючи погрози обвинуваченого, як реальні, стала чинити супротив обвинуваченому та схопивши лезо ножа руками, отримала тілесні ушкодження у вигляді: множинних різаних ран 3-4 пальців лівої долоневої поверхні, лівої долоневої поверхні біля основи 3,4,5 пальців, які згідно висновку судово-медичної експертизи №39 від 25.04.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому, ОСОБА_13 , боячись за своє життя і здоров`я передала ОСОБА_14 частину наявних у неї грошей в сумі 800 грн., а решту грошей в сумі 620 грн. ОСОБА_8 забрав сам. Потім, ОСОБА_8 , за допомогою мотузки прив`язав ОСОБА_13 до ліжка, після чого відкрито заволодів її мобільним телефоном «Нокіа-105», вартістю 500 грн., з сім-картою «Київстар», вартістю 10 грн. З місця пригоди зник, завдавши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 1930 грн.

На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_14 була подана апеляційна скарга з доповненнями, в якій він зазначив, що не погоджується з вироком районного суду.

На обґрунтування своїх доводів обвинувачений вказав, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, суд розглянув справу неповно, однобічно, не об`єктивно та упереджено.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а суд взяв до уваги суперечливі покази свідків та потерпілої ОСОБА_13 .

Крім того, апелянт зазначає, що досудове розслідування проводилось з порушенням вимог КПК України, а перші слідчі дії з ним проводились без участі захисника, та вказує, що відносно нього працівники поліції застосовували заходи фізичного та психологічного впливу, а матеріали кримінального провадження сфальсифіковані.

Просить вирок суду скасувати та направити матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_10 також була подана апеляційна скарга, в якій він, підтримуючи доводи апеляційної скарги свого підзахисного, та не погоджуючись з вироком, посилався на його незаконність через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та послався на те, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не було надано об`єктивних доказів винуватості ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Просить вирок суду скасувати, виправдавши ОСОБА_8 за епізодом розбійного нападу, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції; повторно дослідивши заявлені стороною захисту докази, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду, в межах поданих апеляційних скарг, на відповідність його вимогам закону в частині встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненому злочині та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованих йому злочинах підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні районного суду доказами, а саме поясненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідченнями свідків та наявними у матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, а саме:

Допитаний в судовому засіданні районного суду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою провину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а у скоєнні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України свою провину не визнав.

При цьому він надав в районному суду пояснення про скоєння крадіжки майна з домівки потерпілої ОСОБА_11 при обставинах які викладені в обвинувальному акті. При цьому він не заперечував проти кількості викраденого майна та суми матеріального збитку, який було завдано потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 його діями.

Його пояснення в цій частини обвинувачення підтверджуються поясненнями потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які пояснили суд, що 23.04.2016 року вони разом поралися по хазяйству, а коли зайшли в будинок, то виявили що звідти викрадено їх мобільний телефон «Нокіа-1110і», зарядний пристрій до нього та чоловічу сорочку. Пізніше їм стало відомо від співробітників поліції, що крадіжку скоїв обвинувачений ОСОБА_8 і мобільний телефон та зарядний пристрій їм повернули.

Також провина обвинуваченого ОСОБА_8 в цій частині підтверджується протоколом огляду місця поді та фото таблицею до нього від 23.04.2016 року, згідно якого було оглянуто домівку потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в с. Троїцьке Любашівського району Одеської області та довідкою про вартість викраденого майна на загальну суму 320 гривень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника провина ОСОБА_8 у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України не оспорюється.

На підставі вищевказаного апеляційний суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні таємного викрадення майна з домоволодіння потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні районного суду і висновок суду про винність ОСОБА_8 у скоєнні даного злочину є обґрунтованим. а кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною, так як він скоїв таємне викрадення чужого майна /крадіжку/ , вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не погоджуються з обвинуваченням за ч. 3 ст. 187 КК України апеляційний суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні даного злочину також знайшла своє підтвердження під час проведення досудового слідства та судового розгляду на підставі досліджених районним судом доказів :

Так в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 він не вчиняв, виявлені у нього під час затримання гроші та мобільний телефон ОСОБА_13 йому підкинули співробітники поліції, визнання ним під час досудового слідства своєї провини відносно скоєння даного злочину було отримано співробітниками поліції за допомогою застосування фізичного та психологічного насильства.

Однак висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні районного суду доказами, а саме поясненнями обвинуваченого ОСОБА_8 даними в судовому засіданні 05 липня 2016 року, свідченнями потерпілої ОСОБА_13 та свідків, а також наявними у матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, а саме:

Так, в судовому засіданні від 05.07.2016 року обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав свою провину у скоєнні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України і надав пояснення, що дійсно, ввечері 24.04.2016 року він проходив по селу Комарівка Любашівського району Одеської області і побачив, як листоноша надавала гроші ОСОБА_13 і тоді вирішив їх вкрасти. З цією метою він пізніше прийшов до дому потерпілої ОСОБА_13 де ножем вийняв шибку, проник у будинок, де почав світити ліхтариком у вічі потерпілої ОСОБА_13 та вимагати гроші. При цьому в руці він тримав ножа, але ним не погрожував. Потерпіла злякалась і схопилась рукою за ніж від чого порізалась. Він її заспокоїв, дав води та допоміг перев`язати порізи, після чого мотузкою зв`язав руки потерпілої ОСОБА_13 . Надалі він знайшов у приміщенні гроші, мобільний телефон і пішов в бік заправки. Там він перерахував гроші, яких виявилось 1221 гривня і купив собі поїсти, цигарки та пляшку горілки. Пізніше до нього під`їхали співробітники поліції і на їх вимогу відкрити сумку він зізнався що викрав гроші у потерпілої ОСОБА_13 . Наполягав, що ножем потерпілій ОСОБА_13 не погрожував.

При цьому суд першої інстанції, посилаючись у вироку на пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 справедливо зазначив, що він надавав їх в судовому засіданні добровільно у присутності свого захисника і його пояснення в цій частині узгоджуються з поясненнями, які надали суду потерпіла ОСОБА_13 та свідки, а тому їх слід вважати правдивими.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 щодо того, що він не скоював злочину відносно потерпілої ОСОБА_13 спростовуються поясненнями потерпілої, наданими в судовому засіданні, згідно яких 24.04.2016 року, приблизно о 19 годині, вона отримала від листоноші пенсію у розмірі 800 гривень, які поклала під матрац. Близько 21 години, коли вона сиділа на ліжку, хтось посвітив їй ліхтариком в очі та криком наказав на нього не дивитись і віддати йому гроші. Від світла телевізора вона змогла добре роздивитись нападника і бачила, що він худорлявої статури та невеликого росту. Невідомий схопив її за шию, а потім приклав до шиї ножа від чого вона злякалась та схватилася руками за ніж і порізалася. Потім невідомий повалив її на ліжко і став шукати гроші, після чого вона, побоюючись за своє життя, віддала йому гроші, а саме 800 гривень., а решту грошей він забрав з-під подушки сам. Після чого невідомий на її прохання дав їй води та вона витерла кров з рук, а потім він зв`язав її мотузкою, забрав мобільний телефон і зник. В подальшому вона пішла до сусідів та попросила викликати поліцію. На даний час вона наполягає, що чоловік, який скоїв відносно неї напад, під час якого викрав гроші та мобільний телефон є саме обвинувачений ОСОБА_8 .

Такі ж пояснення потерпіла ОСОБА_13 надавала під час проведення слідчого експерименту.

Про те, що потерпіла ОСОБА_13 надавала саме такі пояснення підтвердив суду свідок ОСОБА_15 , який пояснив, що працює слідчим Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області і в кінці квітня 2016 року виїжджав в складі слідчо-оперативної групи в с. Комарівка Любашівського району Одеської області де потерпілі ОСОБА_13 розповіла обставини скоєння на неї невідомим чоловіком розбійного нападу з застосуванням ножа, в результаті чого вона вимушено віддала йому гроші. Потім вказала, що нападник зв`язав її мотузкою, забрав мобільний телефон і зник. При цьому зазначила, що внаслідок того, що вона хапалася за ніж, який нападник приставив їй до шиї у неї були порізані руки. Пізніше на заправці був затриманий обвинувачений ОСОБА_8 у якого в сумці було виявлено та вилучено гроші з слідами крові та декілька мобільних телефонів. Обвинувачений надав пояснення, що скоїв напад на бабусю та забрав у неї речі. Ніхто з співробітників поліції на нього тиску не вчиняв.

Ці пояснення також підтвердив свідок ОСОБА_16 , який пояснив, що бачив потерпілу ОСОБА_13 після здійснення на неї розбійного нападу, яка була в крові та пояснила, що на неї вчинив напад чоловік, який заліз в будинок, забрав гроші та мобільний телефон, після чого зв`язав її та втік. Він заходив до будівлі потерпілої та бачив мотузку, якою була зв`язана потерпіла ОСОБА_13 і сліди крові, після чого викликав співробітників поліції. Пізніше він був разом співробітниками поліції, які на заправці «Шелл» затримали обвинуваченого ОСОБА_8 , в сумці якого були виявлені мобільні телефони та гроші. В його присутності ОСОБА_8 пояснив, що гроші та мобільний телефон він забрав у потерпілої ОСОБА_13 під час нападу. При цьому ніхто з співробітників поліції на ОСОБА_8 тиску не вчиняв.

Обставини затримання обвинуваченого ОСОБА_8 співробітниками поліції підтвердила свідок ОСОБА_17 яка пояснила суду, що працює касиром на заправці «Шелл» і ввечері 24.04.2016 року заступила на зміну. В цей час поступило попередження з поліції про скоєння розбійного нападу та запит про появу незнайомих людей. Приблизно о 21-22 годині на заправку прийшов обвинувачений ОСОБА_8 , який замовив собі поїсти, пляшку горілку, цигарки та пішов в палатку. Приблизно через 30 хвилин приїхали співробітники поліції, які оглянули сумку ОСОБА_8 і виявили мобільні телефони та гроші, на яких була кров. При цьому ОСОБА_8 надав пояснення, що здійснив напад на бабусю та викрав гроші і мобільний телефон. Під час огляду були присутні свідки з мешканців села і ніхто в їх присутності відносно обвинуваченого ОСОБА_8 фізичне насилля не застосовував.

Свідок ОСОБА_18 надав пояснення. що був присутнім в якості понятого при огляді речей обвинуваченого ОСОБА_8 , якого було затримано на заправці «Шелл» і під час огляду було виявлено мобільні телефони та гроші, деякі купюри з них були в крові. В його присутності обвинувачений ОСОБА_8 надав пояснення, що здійснив напад на бабусю і викрав гроші та мобільний телефон і кров на грошових купюрах належить потерпілій. При цьому свідок вказав, що в його присутності працівники поліції ОСОБА_8 заходи фізичного та психологічного впливу не застосовували.

Крім того, пояснення потерпілої ОСОБА_13 підтверджуються протоколом огляду місця події від 24.04.2016 року та фототаблицею до нього, згідно яких оглянуто домоволодіння потерпілої ОСОБА_13 , під час якого виявлено відсутність віконного скла в одному з вікон, на підлозі виявлені каплі крові, а на долонях потерпілої ОСОБА_13 тілесні ушкодження, порушено матрац на ліжку. Також на місці злочину виявлено кухонний ніж та інше.

Протоколом огляду предметів та фототаблицею до нього від 26.04.2016 року зафіксовано, що на чоловічій куртці, грошових банкнотах вилучених у обвинуваченого, а також на жіночий сорочці та кухонному ножі, вилучених з дому потерпілої ОСОБА_13 та інших предметах є нашарування плям схожих на кров, а згідно висновкам судово-медичних експертиз на даних предметах виявлена кров, походження якої не виключається від потерпілої.

Висновком судово-медичної експертизи № 39 від 25.04.2016 року підтверджується наявність у потерпілої ОСОБА_13 тілесних ушкоджень у виглядів синців, а також множинних різаних ран пальців, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Висновками судово-медичних експертиз № 272 від 25.05.2016 року та № 267 від 25.05.2016 року підтверджується наявність на фрагменті канату та кухонному ножі накладень речовини червоно-коричневого кольору, схожого з підсохлою кров`ю.

Досліджені районним судом докази на підставі яких суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому злочині, апеляційний суд вважає належними та допустимими та такими які вказують на правдивість показів потерпілої ОСОБА_13 , свідків та частково пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_8 наданих в судовому засіданні від 05.07.2016 року, щодо зазначених ними обставин факту та вказують на підтвердження факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 дій, направлених на здійснення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу / розбій /, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, тобто вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Докази, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді потерпілої ОСОБА_13 та свідків відсутні. Натомість, докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими і достатніми і ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або сфальсифіковані - не має.

Районним судом перевірялись доводи обвинуваченого та його захисника щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 співробітниками поліції незаконних мір фізичного та психологічного тиску, але вони свого підтвердження не знайшли.

Слід звернути увагу на те, що ці доводи спростовуються поясненнями свідків, згідно яких в їх присутності обвинувачений ОСОБА_8 добровільно надав пояснення про скоєння нападу на потерпілу ОСОБА_13 та викрадення у неї мобільного телефону та грошей і в цей час ніхто з співробітників поліції ніяких незаконних мір до нього не застосовував.

В судовому засіданні апеляційного суду, захисник обвинуваченого вказав, що відносно його підзахисного застосовувалися заходи фізичного впливу з боку працівників Балтського ВП ГУНП в Одеській області, які перевіряли причетність ОСОБА_8 до вчинення вбивства, скоєного на території Балтського району Одеської області. Обвинувачений підтвердив зазначений факт та вказав, що заходи фізичного впливу застосовувалися також працівниками Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області під час проведення досудового розслідування факту розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 , що стало причиною звернення останнього з заявою до Котовської місцевої прокуратури Одеської області.

В зв`язку з встановленням апеляційним судом факту неналежного проведення прокурором перевірки заяв обвинуваченого, поданими обвинуваченим до Котовської місцевої прокуратури Одеської області щодо застосування відносно нього заходів впливу з боку працівників правоохоронних органів, апеляційним судом було прийнято рішення щодо зобов`язання Котовської місцевої прокуратури Одеської області проведення перевірки зазначених заяв ОСОБА_8 , в порядку, передбаченому положеннями ст.214 КПК України.

Згідно відповіді, отриманої від Котовської місцевої прокуратури Одеської області, за заявами ОСОБА_8 було відкриті кримінальні провадження, а згідно інформації заступника прокурора Одеської області встановлено, що розслідування цих проваджень, яке проводиться УСБУ в Одеській області не завершено.

Зважаючи на тривалість апеляційного розгляду, з метою недопущення порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, в тому числі і прав обвинуваченого, апеляційний суд вважав за необхідне прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи даних та встановлених в ході розгляду провадження районним судом обставин.

При цьому апеляційний суд врахував, що з наданих свідками у кримінальному провадженні пояснень встановлено, що ОСОБА_8 після його затримання, добровільно та без застосування відносно нього заходів психологічного та фізичного насилля, зізнався у скоєному злочині і надав пояснення щодо обставин його вчинення. Більш того, у обвинуваченого було вилучено викрадене у потерпілої ОСОБА_13 майно та вилучені речі, які з урахуванням наданих ним на місці пояснень, беззаперечно підтверджують факт вчинення останнім відносно потерпілої злочину.

Крім того, апеляційним судом прийнята до уваги та обставина, що під час розгляду справи районнім судом, обвинувачений в присутності свого захисника надав свідчення щодо обставин вчиненого злочину, як про те зазначено вище.

Посилання обвинуваченого про надання ним в судовому засіданні визнавальних показань з посиланням на застосування відносно нього фізичного впливу з боку працівників поліції, апеляційний суд вважає сумнівними, оскільки такі показання ним були надані безпосередньо суду та в присутності захисника. Більш того, зазначені показання фактично повністю підтверджують обставини вчиненого злочину, а саме час, місце та спосіб його вчинення та різняться лише в тому, що обвинувачений заперечував факт погрози потерпілій ножем.

Встановлені апеляційним судом обставини вказують на те, що підстав для застосування фізичного впливу відносно обвинуваченого, які як він стверджує були направлені на необхідність розкриття злочину, вчиненого відносно потерпілої ОСОБА_13 були відсутні та можуть свідчити про сумнівний характер його пояснень у цій частині, які на думку апеляційного суду могли бути направлені на уникнення останнього від відповідальності.

Також слід критично віднестись до заяв обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно яких мобільний телефон та гроші, які були викрадені у потерпілої ОСОБА_13 були підкинуті йому співробітниками поліції, так як його затримання та огляд речей відбувся у присутності багатьох людей, з якими обвинувачений не є знайомим, у них відсутні неприязні відносини, а також відсутні причини для його обмовлення у вчиненні даного злочину.

Також апеляційним судом прийняті заходи щодо перевірки заяви засудженого ОСОБА_19 , щодо його причетності до скоєння злочину, а саме за фактом скоєння розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 , за який засуджено обвинуваченого ОСОБА_8 і за результатами перевірки якої, слідчим Любашівського ВП ГУНП в Одеській області 31.05.2018 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Підставами для прийняття такого рішення стало те, що потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що людину з фотографії, на якій зображено ОСОБА_19 бачить вперше, а обвинуваченого ОСОБА_8 впізнала, як особу, яка вчинила на неї розбійний напад під час проведення слідчої дії впізнання ще при проведенні досудового слідства, а також у судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження відносно нього і наполягає, що розбійний напад на неї скоїв саме ОСОБА_8 . Крім того, її заява щодо цього знайшла своє підтвердження в інших доказах, які були добуті під час досудового слідства та досліджені в судовому засіданні судом.

На думку колегії суддів, сукупність викладених у вироку доказів, достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, оскільки його дії навіть при невизнанні обвинуваченим своєї вини, з урахуванням наданих стороною обвинувачення доказів, свідчать про його злочинний умисел, який був направлений на скоєння розбійного нападу відносно потерпілої ОСОБА_13 .
Доводи обвинуваченого щодо порушення його права на захист та проведення первинних слідчих дій без участі захисника не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчать матеріали кримінального провадження, процесуальні дії з обвинуваченим були проведені лише після його затримання та за участі захисника.

При цьому апеляційним судом прийнята до уваги та обставина, що районний суд, в обгрунтування доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненому злочині не посилався на подану обвинуваченим заяву від 25.04.2016 року про приєднання його одягу до матеріалів справи, в якій в останній висвітлює обставини вчиненого злочину та на яку посилається обвинувачений як на підтвердження факту порушення його права на захист.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, негативну характеристику, те що він є особою, яка раніше була судима, немає міцних соціальних зв`язків, скоїла тяжкий злочин та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого та його захисника про неповноту та необ`єктивність судового розгляду, фальсифікацію доказів та недоведеність його винуватості в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України за результатами якого постановлений оскаржуваний вирок та приходить до висновку про те, що обставини вчиненого були встановлені у повному обсязі, їм надана належна правова оцінка та обвинуваченому було призначено покарання у відповідності до вимог кримінального закону, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, в зв`язку з цим підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вироку суду - не вбачає.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, в тому числі і тих які були зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Водночас, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону, апеляційний суд, у відповідності до положень ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення та перебування під вартою у строк покарання» за № 838-УІІІ від 26.11.2015 року) вважає за необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбування покарання, час його перебування під вартою під час судового розгляду в період з 17.03.2017 року тобто з часу постановлення районним судом вироку відносно обвинуваченого та по 21 червня 2018 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2017 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України, ч.2 ст.187 КК України - залишити без зміни.

У відповідності до положень ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення та перебування під вартою у строк покарання» за № 838-УІІІ від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання, час його перебування під вартою під час судового розгляду в період з 17.03.2017 року тобто з часу постановлення районним судом вироку відносно обвинуваченого та по 21 червня 2018 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4