АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5

адвокати ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , румуна, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за місцем проживання АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за цим законом у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки.

Зобов`язано ОСОБА_7 , періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати з проведення експертиз в загальній сумі 1859 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду згідно поданої заяви.

Єдиний унікальний номер № 723/981/18 Головуючий у І інст. ОСОБА_9
Провадження № 11-кп/794/344/18 суддя-доповідач ОСОБА_1

Вирішено питання про речові докази.

На вказаний вирок суду надійшла апеляційна скарга від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , в якій він просить вирок районного суду змінити та виключити з вироку додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд 1 інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі було враховано те, що обвинувачений вину визнав, відшкодував шкоду, щиро розкаявся, його позитивну характеристику за місцем проживання, що він раніше не судимий, має на утриманні малолітніх дітей, відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , в результаті чого безпідставно не застосував до його підзахисного ст.69 КК України та призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Не було судом також враховане й те, що таке додаткове покарання позбавить ОСОБА_7 можливості заробляти кошти для утримання сім`ї.

Від потерпілого ОСОБА_8 надійшло заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, в якому просить вирок районного суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката без задоволення, посилаючись на те, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого, він став інвалідом 2 групи, що позбавило його можливості працювати та забезпечувати його сім`ю, а ОСОБА_7 придбав мізерну частину ліків в перші три дні його перебування в реанімаційному відділенні. На даний час готується позовна заява до обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, міркування прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляції захисника обвинуваченого, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції та заперечення на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено районним судом та перевірено апеляційною інстанцією, обвинувачений ОСОБА_7 11 січня 2018 приблизно о 18-00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Аudі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у темну пору доби, на освітленій ділянці дороги, із непрацюючою електролампою лівої фари в режимі дальнього світла та непрацюючими склоочисниками і склоомивачами вітрового скла, рухаючись вулицею Богдана Хмельницького в м.Сторожинець Чернівецької області зі швидкістю 50-60 км/год., не врахувавши дорожню обстановку, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не переконався, що його дії по керуванню вказаним автомобілем будуть безпечними для інших учасників дорожнього руху, діючи в порушення та невиконання вимог пунктів 1.5, 12.1, 12.3, 31.1, 31.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався правим узбіччям дороги в попутному із ним напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя.

Вина ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України і в апеляції не оспорюються.

З матеріалів справи встановлено, що обвинувачений повністю визнав обставини вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і за згодою його та всіх учасників судового засідання, суд першої інстанції у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України не досліджував докази щодо цих обставин, а тому вирок в частині фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій обвинуваченого не перевіряється.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про те, що вирок суду, в частині призначення його підзахисному покарання підлягає зміні, внаслідок його суворості, є безпідставними і не ґрунтуються на матеріалах провадження та законі.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та згідно ст.65 КК України враховано й дані, що характеризують його особу, який раніше не судимий, не працюючий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілого щодо міри покарання, а також враховані і обставини, що пом`якшують покарання - його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.

З урахуванням цих обставин суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання в мінімальній межі санкції ч.2 ст.286 КК України з додатковим покаранням у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний термін із застосуванням ст.75 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Окрім того, суд першої інстанції правильно вказав у вироку, що злочин ОСОБА_7 скоїв в наслідок порушення та невиконання ряду пунктів ПДР, в результаті чого потерпілому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого він став інвалідом 2 групи. Потерпілий в суді 1 інстанції висловив думку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також пояснював, що обвинувачений відшкодував йому лише мізерну частину матеріальних збитків, що було підтверджено в заперечені на апеляційну скаргу.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що покарання відповідає тяжкості скоєного та даним про особу обвинуваченого.

Також, враховуючи, що обвинувачений не надав суду жодних документів підтверджуючих, що автомобіль є його єдиним джерелом доходу, що в нього на утриманні перебувають малолітні діти та приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вмотивовано призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки покарання має на меті функцію виправлення.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначені покарання, дотримався вимог кримінального закону, врахував всі передбачені ним обставини у їх сукупності і підстав для пом`якшення покарання, як про це просить захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги обвинуваченого, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий, суддя: Судді:

__________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2