Справа № 573/387/18
Номер провадження 1-кп/573/64/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2018 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

свідка ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження №1-кп/573/64/18, що зареєстроване в ЄРДР 28 січня 2018 року за №0000040, по обвинуваченню

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Білопілля, Сумської області, з базовою середньою освітою, неодруженого, учня 11 класу Білопільської НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів ДНЗ №3, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

-за ч. 4 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИВ:
27 січня 2018 року близько 20 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на вулиці Савчуківка у м. Білопілля, побачив раніше йому не знайому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і вирішив безпричинно з хуліганських спонукань завдати тілесних ушкоджень останній за допомогою цеглини.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до господарства АДРЕСА_2 , взяв цеглину з купи, що знаходилася біля цього господарства, та пішов швидким кроком за ОСОБА_4 , наздоганяючи останню. Наздогнавши ОСОБА_4 біля господарства №17 по цій же вулиці, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, застосовуючи цеглину як предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, безпричинно наніс останній удар цеглиною по голові. Від отриманого удару ОСОБА_4 впала на землю. Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_7 наніс ще один удар останній цеглиною по голові, після чого поклав її до свого рюкзака та пішов з місця події.

У результаті нанесених ОСОБА_7 двох ударів цеглиною по голові ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у виді: відкритої непроникаючої травми черепу, забійної рани тім`яної ділянки, які відносяться до легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 21 дня.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_7 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість визнав повністю, але зазначив суду, що про обставини нанесення ударів та про причини їх нанесення розповісти точно не може, бо не пам`ятає, так як в той день випив велику кількість самогону. Суду також пояснив, що навчається в 11 класі школи №3 в м. Білопілля, мешкає разом з бабусею, мати у нього померла в 2012 році, батько на даний час проходить військову службу за контрактом. 27 січня 2018 року близько 17 год. вийшов з дому та пішов в центр міста Білопілля гуляти. Із собою з дому взяв рюкзак. По дорозі зайшов до однієї жінки, яка продає самогон, та придбав у неї пляшку самогону ємністю 1,5 л, щоб пригостити друзів за день народження, так як ІНФОРМАЦІЯ_3 йому виповнилося 18 років. Також заходив по дорозі до трьох друзів, але вони не пішли з ним гуляти. По дорозі до центра міста сам випив самогону, придбана ним пляшка самогону спорожніла наполовину, випив він приблизно 750 г. Взагалі, алкогольні напої він майже не вживає, бо займається спортом. За все своє життя лише близько 3 разів пив горілку. Після того, як випив самогон, дуже сп`янів і подальші події пам`ятає погано. Без мети вештався по місту, пам`ятає як йшов повз стадіон, потім опинився на одній із вулиць. У нього раніше вже бували випадки, що після вживання спиртного не пам`ятав певних подій. Коли йшов по вулиці Савчуківка в м. Білопілля, то на початку вулиці бачив купу цегли. Але як у нього в рюкзаку опинилася цеглина, не може сказати, де він її підібрав не пам`ятає, можливо і на цій вулиці. Не пам`ятає як і де зустрів потерпілу, як і за що її вдарив. Потім вже пам`ятає, як якийсь чоловік догнав його, взяв за руку та повів до себе додому. Привів у двір, залишив там його, а сам пішов в хату. ОСОБА_7 злякався цього чоловіка і втік з двору. Але через декілька хвилин цей самий чоловік, як потім пізніше дізнався, це був батько потерпілої, знову догнав його, привів назад до свого будинку, де його забрала поліція і повезла до відділення поліції. Потерпілу раніше не знав взагалі, ніяких стосунків з нею не підтримував.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 не пам`ятає обставин вчинення ним злочину, його винуватість підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_4 , її законного представника ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 , які суду пояснили наступне.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що 27 січня 2018 року близько 17 год. пішла кататись на ковзанах на каток в центрі м. Білопілля. Близько 18.30-19.00 год. поверталась додому. По дорозі зателефонувала своїй подрузі ОСОБА_9 і стала з нею розмовляти. В ході розмови йшла далі додому. Їй було страшно, тому вона постійно озиралась назад, щоб подивитись, чи ніхто не йде за нею. Далеко від себе позаду бачила, що йде якийсь хлопець. Коли вона вже майже дійшла до свого будинку і до нього залишилось метрів 10, то почула, що хтось її наздоганяє. Вона озирнулась і побачила, що поряд з нею йде той хлопець, якого вона помітила здалеку позаду себе. Тільки вона відвернулась від нього, як почула удар по голові ззаду і впала на землю обличчям донизу. Він ще раз вдарив її по голові. Після другого удару вона прикинулась, що втратила свідомість. Цей хлопець перевернув її на спину, подивився на неї, при цьому через примружені очі вона бачила, що на голові у нього одягнутий капюшон і він щось тримає в руках. Подивившись на неї, він пішов далі, нічого не взявши. На спині у нього побачила рюкзак. Після цього вона зразу піднялась і забігла до свого будинку, де розплакалась і розказала батькам про те, що з нею трапилось. Батько побіг наздоганяти цього хлопця. Через декілька хвилин він привів його додому, завів у хату і запитав у неї: «Це він?» По силуету та одягу вона його впізнала. На той час не знала цього хлопця, під час слідства дізналась, що це був ОСОБА_7 . Поряд з місцем нанесення удару цегли немає. Від цього місця і до найближчої купи цегли приблизно 150 м.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 . ОСОБА_5 суду пояснила, що 27 січня 2018 року близько 20 год. вони з чоловіком були вдома, коли до будинку забігла донька ОСОБА_10 вся в крові, впала на вході та закричала: «Мама, викликай швидку допомогу!» У неї почалась істерика, під час якої вона розповіла, що її по голові вдарив незнайомий хлопець. Чоловік, майже роздягнутий та взутий в одні кімнатні капці, зразу побіг на вулицю шукати його. Вона зателефонувала в поліцію і викликала швидку допомогу. Хвилин через 5 чоловік повернувся з хлопцем і запитав у ОСОБА_11 : «Це він?». Донька його впізнала та попросила вивести його з хати, бо вона не могла його бачити. Він вийшов, а потім втік з двору. Чоловік другий раз побіг за ним і догнав його та знову привів до їх господарства, куди вже приїхали працівники поліції, які забрали хлопця із собою. На той час парубка цього вона не знала. На даний час їй відомо, що винуватця звати ОСОБА_7 . Майнова шкода за лікування доньки та за її пошкоджений при падінні на землю телефон рідними ОСОБА_12 їм відшкодована.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що увечері 27 січня 2018 року був вдома з дружиною, а донька пішла на каток. Близько 20 год. вдома відкриваються вхідні двері у будинок і донька падає на вході. Вона була в крові і голосно кричала, що її побили і щоб викликали швидку допомогу. Він, як був в домашньому одязі та в кімнатних капцях, так і побіг шукати хлопця, який побив доньку. Недалеко від свого будинку наздогнав його. Хлопець як побачив його, то зразу сказав: « ОСОБА_13 більше не буду. Я не хотів». Він схопив його за руку і повів до себе додому, щоб донька його впізнала. По дорозі він виривався. Привів додому, ОСОБА_10 його зразу впізнала. Побачивши його, у неї знову почалась істерика і він вивів його з будинку, а сам залишився всередині. За цей час хлопець втік з двору і він вимушений був ще раз його наздоганяти. Коли вже другий раз привів його до свого господарства, то приїхали працівники поліції, які забрали його з собою.

Також винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 27 січня 2018 року, згідно з яким у кабінеті №32 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області, що у м. Білопілля по вул. Соборній, 76, ОСОБА_7 добровільно видав рюкзак коричневого кольору, в якому знаходиться цеглина зі слідами речовини бурого кольору, пляшка ємкістю 1,5 л з фірмовим написом «Чернігівське», яка наполовину заповнена прозорою рідиною. Крім того, ОСОБА_7 добровільно видав верхній одяг, а саме: синтетичну куртку чорного кольору, джинсові брюки синього кольору (а. п. 102-103);

- протоколом огляду місця події від 27 січня 2018 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого на вулиці Савчуківка в м. Білопілля, навпроти господарства №17 та ближче до нього на краю накатаної ділянки, знаходиться ділянка, де на снігу є сліди червоного кольору, схожі на кров, на цій же ділянці на відстані 0,5 м на накатаній ділянці дороги знаходяться навушники рожевого кольору (а. п. 98-100);

- протоколом огляду місця події від 28 січня 2018 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що у АДРЕСА_2 та біля перехрестя вул. Супруна знаходиться купа складеної цегли, верхня частина якої вкрита хвилястим шифером, на якому лежить сніг. Цегла на вигляд б/в з нашаруванням залишків цементу. Купа висотою 1,3 м. У верхній частині є місце, де б мала лежати цегла, оскільки місце між верхньою цеглиною та шифером не заповнене. Цегла червоного кольору, у більшості в цілому стані. До купи з цеглою є вільний доступ. Цегла лежить біля проїжджої частини, сніг втоптаний, чіткі сліди взуття відсутні. На відстані приблизно 100 м є господарство №17, навпроти якого ліворуч від будинку та штахетника на відстані приблизно 1,5 м на снігу наявне нашарування речовини бурого кольору. Дана пляма знаходиться біля проїжджої частини дороги, чіткі сліди взуття відсутні (а. п. 109-120);

- висновком імунологічної експертизи від 14 лютого 2018 року №196, відповідно до якої кров потерпілої ОСОБА_4 належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В (а. п. 129-130);

- висновком імунологічної експертизи від 15 лютого 2018 року №197, згідно з якою кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи В з ізогемаглютинінами анти-А та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВО (а. п. 133-134);

- висновком імунологічної експертизи від 05 березня 2018 року №198, з якого вбачається, що на куртці, яка належить підозрюваному ОСОБА_7 та яка надана на дослідження експерту, знайдено кров людини, виявлено антиген Н ізосерологічної системи крові АВО, який як основний властивий групі крові О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, а як супутній усім іншим групам крові. Зважаючи на одержані результати серологічного дослідження слідів крові на речовому доказі та групову характеристику крові осіб, які проходить за ознаками кримінального правопорушення, можна сказати, що походження цих слідів крові можливе від особи (осіб) з групою крові О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, у тому числі від потерпілої ОСОБА_4 . Даних за можливе походження цих слідів крові від підозрюваного ОСОБА_7 не отримано (а. п. 137-139);

- висновком імунологічної експертизи від 05 березня 2018 року №200, відповідно до якого на цеглині, вилученій у ОСОБА_7 та наданій на дослідження експерту, знайдено кров людини, виявлено антиген Н системи крові АВО, який як основний властивий групі крові О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, а як супутній усім іншим групам крові. Зважаючи на одержані результати серологічного дослідження слідів крові на речовому доказі та групову характеристику крові осіб, які проходить за ознаками кримінального правопорушення, можна сказати, що походження цих слідів крові можливе від особи (осіб) з групою крові О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, у тому числі від потерпілої ОСОБА_4 . Даних за можливе походження цих слідів крові від підозрюваного ОСОБА_7 не отримано (а. п. 142-144);

- висновком судово-медичної експертизи від 02 березня 2018 року №41, згідно з якою при огляді судмедекспертом 01 березня 2018 року ОСОБА_4 виявлено пошкодження: 2 рубці в тім`яно-потиличній ділянці. У хірургічному відділенні Білопільської ЦРЛ встановлено діагноз: відкрита непроникаюча травма черепу, забійні рани тім`яної ділянки. Описані пошкодження утворилися від дії тупих предметів. Це підтверджується характером пошкоджень. Таким предметом могла бути цеглина, як вказано у постанові. Всього потерпілій було нанесено 2 удари вказаним предметом в ділянку голови. Удари було нанесено позаду відносно потерпілої. При цьому потерпіла могла знаходитись як у вертикальному, так і в горизонтальному положеннях. Пошкодження у ОСОБА_4 відносяться до легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 21 дня. Пошкодження у потерпілої можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, що підтверджується стадією заживлення пошкоджень та даними медичної документації. Пошкоджень, утворених до 27 січня 2018 року, на тілі ОСОБА_4 не виявлено. Пошкодження у неї не є небезпечними для життя. На тілі у ОСОБА_4 не виявлено тілесних ушкоджень, які могли б свідчити про боротьбу та самозахист (а. п. 146-147);

- висновком судово-психіатричного експерта від 12 лютого 2018 року №77, з якого вбачається, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Як особа, що не є душевнохворою, підекспертний ОСОБА_7 на теперішній час застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а. п. 149-151);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27 січня 2018 року, складеного цього ж дня о 21 годині 30 хвилин, відповідно до якого ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Ознак наркотичного сп`яніння не виявлено (а. п. 152).

Жоден доказ обвинувачення сторона захисту не просила визнати недопустимим чи неналежним.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Оскільки обвинувачений не пам`ятає обставин вчинення ним злочину, то суд зазначає наступне.

Так, об`єктом злочину, передбаченого ст. 296 КК України, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання для вчинення таких дій можуть бути різними. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Під час юридичної оцінки протиправних дій повинні бути з`ясовані: природа взаємин, які склалися між обвинуваченим та потерпілим; причина виникнення діяння; час, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг посягання; характер та динаміка дій винних осіб; характер наслідків та причинний зв`язок між ними та протиправними діями.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 березня 2017 року в справі №355/1256/16.

Судом встановлено, що від великої кількості спиртного ОСОБА_7 не пам`ятає обставин вчинення ним злочину, також не пам`ятає, де взяв цеглину, якою наносив удари.

Але як встановлено судово-психіатричним експертом, ОСОБА_7 під час вчинення злочину перебував в стані простого алкогольного сп`яніння. Оскільки він незадовго до вчинення злочину вжив велику кількість міцного алкоголю, то в нього виник алкогольний палімсест, або так звана «алкогольна амнезія». Після минування стану алкогольного сп`яніння не пам`ятає подій, які відбувалися з ним під час сп`яніння (а. п. 151).

Таким чином, на момент скоєння злочину і на даний час ОСОБА_7 є осудною особою.

До вчинення злочину ОСОБА_7 знайомий з потерпілою не був, конфліктних ситуацій між ними чи неприязних стосунків не було.

Під час вчинення злочину його дії були активними, вчинив він їх, перебуваючи на вулиці, тобто в доступному громадському місці. Хоча сторонні особи під час хуліганських дій і були відсутні, але громадський порядок відповідно до диспозиції статті 296 КК України може порушуватися і без участі сторонніх осіб лише в присутності однієї потерпілої.

Відповідно по п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Щодо виняткового цинізму, то він в діях ОСОБА_7 відсутній.

А грубе порушення ним громадського порядку з особливою зухвалістю мало місце і полягало воно в тому, що його дії супроводжувалися застосовуванням насильства до потерпілої, при чому для нанесення тілесних ушкоджень останній він застосував цеглину, яку заздалегідь заготовив для цієї мети.

На місці вчинення злочину ОСОБА_7 не міг підняти цеглину, бо поряд цегли не було, а тому можна зробити висновок, що він міг її взяти біля господарства АДРЕСА_2 , оскільки це найближче місце до місця вчинення злочину, де мається цегла, або в будь-якому іншому місці.

Після вчинення злочину ОСОБА_7 цеглину поклав до рюкзаку і при затриманні вона у нього була виявлена та вилучена працівниками поліції.

Таким чином, зазначене вище дає підстави суду зробити висновок, що цеглина ОСОБА_7 була заздалегідь заготовлена з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 і досудовим розслідуванням йому правильно вміняється така кваліфікуюча ознака як вчинення злочину із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, саме з хуліганських мотивів доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки він вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує наступне.

Відповідно по п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» при призначенні покарання за хуліганство суди зобов`язані в кожному конкретному випадку і стосовно кожного підсудного неухильно додержувати вимог ст. 65 КК щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
Суди мають призначати, як правило, суворі міри покарання особам, які вчинили хуліганство із заподіянням потерпілим значної фізичної або матеріальної шкоди. Разом з тим доцільно застосовувати міри покарання, не пов`язані з позбавленням волі, а за наявності підстав, зазначених у ст. 69 КК, - і більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, щодо осіб, які вчинили менш небезпечні діяння та можуть бути виправлені без ізоляції від суспільства.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 має молодий вік і лише 11 січня 2018 року досяг повнолітня. Виховувався в неповній сім`ї батьком та бабусею, оскільки його мати померла в 2012 році. На даний час ОСОБА_7 мешкає лише з бабусею, бо батько проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом (а. п. 173-175).

За місцем проживання і навчання в Білопільській дитячо-юнацькій спортивній школі ім. Юрія Білонога та в Білопільському НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно, на даний час він є учнем 11 класу, активно займається спортом, за що має велику кількість грамот від різних установ (а. п. 169-172, 176-192).

ОСОБА_7 має певну мету в житті, яку пов`язує зі вступом до вищого навчального закладу з метою професійного зайняття спортом.

Майнова шкода потерпілій відшкодована рідними обвинуваченого, оскільки сам ОСОБА_7 такої можливості не має, бо не працює і навчається у школі.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, висловив співчуття потерпілій та попросив в неї вибачення; вперше притягується до кримінальної відповідальності; відсутність тяжких наслідків.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 згідно зі ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також при призначенні покарання для обвинуваченого суд враховує думку потерпілої ОСОБА_4 та її законного представника ОСОБА_5 , які зазначили, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання не пов`язане із позбавленням або обмеженням волі.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 хоча і вчинив тяжкий злочин, але йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 296 КК України, без ізоляції його від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Начальником Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в інтересах Фінансового управління Білопільської районної державної адміністрації Сумської області до обвинуваченого заявлено цивільний позов про відшкодування 6094 грн. 66 коп., витрачених на лікування потерпілої ОСОБА_4 .

Обвинувачений позов визнав повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки у зв`язку зі злочинними діями обвинуваченого Фінансовому управлінню Білопільської районної державної адміністрації на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_4 було витрачено 6094 грн. 66 коп., суд вважає за необхідне даний позов задовольнити в повному обсязі.

Крім того, законним представником потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 до обвинуваченого заявлено позов про відшкодування 20000 грн. моральної шкоди.

Вказаний позов ОСОБА_7 визнав повністю.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Судом встановлено, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_4 завдана моральна шкода, яка полягає у перенесеному фізичному болі та моральних стражданнях, яких вона зазналау зв`язку зі спричиненням їй тілесних ушкоджень, з приводу яких з 27 січня по 07 лютого 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує також і те, що потерпіла не могла самостійно повноцінно організовувати свій побут і дозвілля, а також змушена була прикладати додаткових зусиль для організації свого життя.
На підставі викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілої, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути із ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 20000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.
У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речові докази - змиви речовини бурого кольору, цеглину зі слідами бурого кольору, пластикову пляшку ємкістю 1,5 л, наполовину заповнену прозорою рідиною, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області, необхідно знищити. Синтетичну куртку чорного кольору, джинси синього кольору, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області, необхідно повернути ОСОБА_7 , як власнику.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання за цим злочином у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити домашній арешт.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь Фінансового управління Білопільської районної державної адміністрації 6094 грн. 66 коп.

Стягнути із ОСОБА_7 на ОСОБА_5 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Речові докази:

- змиви речовини бурого кольору, цеглину зі слідами бурого кольору, пластикову пляшку ємкістю 1,5 л, наполовину заповнену прозорою рідиною, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області, знищити;

- синтетичну куртку чорного кольору, джинси синього кольору, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області, повернути ОСОБА_7 .
Вирок бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя