АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2, у кримінальному провадженні № 0001454 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та обрано останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20 до 07 год. строком до 12 вересня 2018 року.

Рішення суду обґрунтовано тим, що в судовому засіданні прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та існування такого ризику як можливість переховування від органів досудового розслідування та суду з урахуванням сукупності обставин та доказів, що останній підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, не має постійного доходу. Інші ризики слідчим суддею не враховані як не доведені стороною обвинувачення. Також судом під час обрання саме цього виду запобіжного заходу було взято до уваги, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце мешкання.

Прокурор не погодився з даним рішенням. В апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати. Задовольнити клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в клопотанні наведено про наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

3) незаконно впливати на свідків, експерта, у цьому ж кримінальному провадженні;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, що обґрунтовується вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, оскільки в ході проведення досудового розслідування вже зібрано достатність таких доказів, адже відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 страждає на наркотичну залежність, а в ході проведення обшуків було вилучено не тільки саму психотропну речовину «метамфетамін» але й лабораторію для її виготовлення (колби, прозорі скляні трубки, скріплені між собою, крапельниці, респіратор, фрагменти аркушів з блокноту з чорновими записами, вентилятор, електронні ваги, значна кількість порожніх сліп-пакетів); тяжкістю покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, відсутністю міцних соціальних зв`язків підозрюваного, в місці його постійного проживання, відсутність офіційного місця роботи і як наслідок законного джерела доходу.

Про обґрунтованість ризику переховування від органів досудового розслідування та суду окрім тяжкості вчинення кримінального правопорушення (відповідно до ст. 12 КК України - особливо тяжкий злочин, покарання від 9 до 12 років позбавлення волі), свідчить також поведінка підозрюваного після повідомлення йому про підозру. Так, незважаючи на те, що клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою було подано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 16 червня 2018 року, його розгляд відбувся лише через місяць, тобто 16 липня 2018 року. При цьому, підозрюваний ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду вищевказаного клопотання, не з`являвся до слідчого судді 21 червня 2018 року, 04 липня 2018 року, 11 липня 2018 року. У подальшому, до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 надійшла заява від ОСОБА_8 про те, що в нього немає можливості проживати та перебувати за адресою, вказаною в ухвалі про домашній арешт: АДРЕСА_3 у зв`язку з тим, що там зареєстрований, а фактично проживає у АДРЕСА_2 та просить здійснювати контроль за виконанням рішення слідчого судді за адресою м. Дніпро, вул. А.Кащенка, буд. 45.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_8 зареєстрований за однією адресою, фактично проживає у іншому місці, при цьому, з метою вчинення кримінального правопорушення, дотримуючись вимог конспірації, користується автомобілем, зареєстрованим не на своє ім`я та винаймає житловий будинок взагалі на території іншої області, що свідчить про обґрунтовану підозру не тільки щодо можливості переховування ОСОБА_8 , а й про існування ризику щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Підставою для застосування запобіжного заходу, згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого цьому підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачене покарання до 12 років позбавлення волі, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 178 КПК України. Отже, всі обставини, враховані судом першої інстанції та досліджені в апеляційному порядку, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри та ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, а також відсутності доведеності інших заявлених стороною обвинувачення ризиків, запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього.

При цьому приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання даного запобіжного заходу - 16 липня 2018 року до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

За викладених обставин, колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала є законною, обґрунтованою та справедливою, а подана на неї апеляційна скарга не може підлягати задоволенню.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4