Дата документу Справа № 323/2104/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/804/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/2104/15-к
Категорія ст. 121 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000633 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Токмачка Оріхівського району Запорізької області, українця, громадянина України, освіти вищої, не працевлаштованого, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує, що даним вироком вони не згодні, вважають його таким, що винесений за результатами неповного з`ясування обставин справи, а висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження з наступних підстав:

Стосовно обвинувачення ОСОБА_6 , зважає на те, що відповідно до пояснень свідків, потерпілих та самого обвинуваченого, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 склались давні дружні відносини, конфліктів не було, ОСОБА_6 поважав померлого ОСОБА_9 майже нарівні зі своїми батьками, причини для нанесення йому будь-яких ушкоджень не мав. За інформацією односельців, наданою суду 03 серпня 2017 року, під час вирішення питання щодо подовження строку тримання під вартою, ОСОБА_6 зарекомендував себе вихованим та чемним, веселої вдачі хлопцем, з ОСОБА_9 були друзями, ОСОБА_6 надавав ОСОБА_9 допомогу.

Як було встановлено під час судового розгляду справи, відповідно до висновку експерта ОСОБА_10 № 61, «1. Смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньочерепної травми, яка ускладнилася набряканням головного мозку. Внутрішньочерепна травма утворилася від неодноразових (не менше 10) дій тупих твердих предметів (індивідуальні характеристики яких в ушкодженнях не відобразилися) безпосередньо перед настанням смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя і полягає в прямому причинному зв`язку із смертю, що настала». Відповідно до пояснень експерта ОСОБА_10 , удари були нанесені в дуже короткий проміжок часу, майже одночасно, а не на протязі кількох хвилин - години. Проте, за свідченнями свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_6 «бив ОСОБА_9 правою рукою в обличчя 2 рази, обійшов, ззаду правою рукою обійняв за шию і знову наніс удари рази 3-4». Таким чином, зі слів допитаного в якості свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 , який сидів на лавці біля столу і не вставав, 5-6 ударів, що не відповідає висновкам експерта. Слід звернути увагу і на пояснення допитаної в якості свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона, знаходячись в 5 метрах від магазину «Віраж» бачила, як ОСОБА_6 , що стояв спиною до ОСОБА_14 , «махав руками» на ОСОБА_15 , який вище обвинуваченого, та стояв перед ОСОБА_6 . Тобто, пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 значно відрізняються в способі нанесення ударів померлому ОСОБА_9 , а кількість нанесених ударів не відповідає зазначеній у висновку експерта та викликають сумніви щодо їх правдивості та відповідності дійсності. При цьому, згідно пояснень свідка ОСОБА_16 , з того місця, звідки, нібито, свідок ОСОБА_13 бачила зазначені події, їх побачити було неможливо, оскільки, по-перше, навкруги магазину «Янтар» ростуть високі зелені насадження (кущі), та, по друге, ОСОБА_13 знаходилась за кутом магазину. Крім того, з пояснень як обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_17 , та самої ОСОБА_13 було встановлено, що вона має слабий зір, тож: стверджувати, що вона бачила саме ОСОБА_6 , який стоячи наносив удари ОСОБА_9 , який в той час стояв, неможливо. Також, судом не було встановлено і зріст ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 .
Надалі, згідно висновку експерта, «усі тілесні ушкодження могли утворитися при ударах руками, взутими ногами або іншими предметами. Морфологічні характеристики ушкоджень не дозволяють висловитися про індивідуальні особливості травмуючого предмета (предметів) так само як і судити про їх кількість». Тобто, чим саме було нанесено удари ОСОБА_9 , експертизою встановлено не було. Лише за поясненнями тих же свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , удари наносились руками. Проте, відповідно до висновку експерта ОСОБА_10 № 62, «при огляді ОСОБА_6 08.06.2015 року виявлено синець в області правого ока. За даними медичної документації, при зверненні за медичною допомогою 30.05.2015 року, була виявлена «гематома» лівого ока». Інших пошкоджень виявлено не було. Згідно пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 , у нього пошкоджено хрящ на третьому пальці правої руки та від найменшого удару рука розпухає, а того дня, відповідно до висновку експерту та пояснень як обвинуваченого ОСОБА_6 , так і допитаних в якості свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , пошкоджень на руках обвинуваченого ОСОБА_6 після зазначених подій не було. Проте, за поясненнями свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_6 бив ОСОБА_9 саме правою рукою.

Крім того, на дослідження експертизи надавались пляшки, пластикові стаканчики та т. ін. Однак, відповідно до пояснень свідків, присутній під час подій ОСОБА_12 коли його привезли до магазину-бару «Янтар», опирався на костиль, і одразу після зазначених подій покинув місце події, а сам костиль, яким, можливо, було нанесено ушкодження ОСОБА_9 , експертизою не досліджувався. Також слід звернути увагу поважного суду і на те, що експертизою не перевірялись ані руки всіх присутніх під час події, ані взуття. Таким чином, органами слідства обвинуваченого про даній справі було не «встановлено», а «призначено».

Також, згідно висновку експерта ОСОБА_10 № 61, «враховуючи дані гістологічного дослідження, смерть настала в короткий проміжок часу після отримання ушкодження. Судячи з характеру розвитку і вираженості трупних явищ, з урахуванням дослідження спектрофотометрії рідини склоподібного тіла, з моменту смерті до огляду трупа на місці події, пройшло близько 2-8 годин (огляд проводився 30.05.2016 о 19-59 годині.)». Відповідно до пояснень експерта ОСОБА_10 , наданих в судовому засіданні, смерть настала в проміжок часу від кількох хвилин до кількох десятків хвилин. Таким чином, навіть точного часу нанесення ударів та настання смерті встановлено не було. Відповідно до пояснень ОСОБА_20 , ОСОБА_9 був у неї вдома, допомагав їй, приглядав за онуком і після обіду поїхав до магазину «Янтар». Згідно пояснень свідка ОСОБА_21 , ОСОБА_9 приїхав до магазину після 16-ї години. Згідно пояснень потерпілого ОСОБА_22 , йому повідомили про смерть приблизно після 16-ї години. Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_19 , її розбудила ОСОБА_23 , щоб повідомити, що «з ОСОБА_9 щось сталось», приблизно о 16-30 год. Таким чином, час, коли було нанесено ОСОБА_9 ушкодження, що призвели до смерті, не встановлено, як і не встановлено, де був ОСОБА_9 з моменту виїзду з двору ОСОБА_24 до появи біля магазину «Янтар», з ким зустрічався та що робив в цей проміжок часу.

При судово-токсикологічній експертизі, згідно висновку експерта ОСОБА_10 № 61, «в крові і сечі трупа виявлений етанол в концентрації 3, 2 і 4, 0 проміле відповідно. Вказана концентрація етанолу в крові зазвичай викликає стан алкогольного сп`яніння сильного ступеня тяжкості». Проте, відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_20 , того дня, від`їжджаючи від неї до магазину «Янтар», ОСОБА_9 був тверезим. Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_21 , ОСОБА_9 того дня гуляв з онуком, був два рази в магазині, де потрохи випивав. Відповідно до пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 , коли ОСОБА_9 підійшов до столу, йому запропонували випити, однак він спочатку відмовився з тієї причини, що щойно перед тим, як підійти до столику привітатися, він випив 150 гр. горілки в магазині. Проте трохи згодом він випив приблизно 50 грамів горілки, після чого ОСОБА_6 заснув та не бачив, що відбувалось далі. Тож, невідомо, де ОСОБА_9 вжив таку кількість алкоголю, яка призвела до концентрації етанолу в крові та сечі трупа 3,2 та 4,0 проміле відповідно, та приводить до розумного сумніву щодо правдивості свідчень потерпілої ОСОБА_25 .

Крім того, при судово-імунологічній експертизі рідкої крові трупа встановлена групова приналежність 0 з ізогемаглютинінами анти -А і Анти-В ізосерологічної системі АВО (висновок № 61). Відповідно до висновку експерта № 1366, рідка кров ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютинінами анти -А ізосерологічної системі АВО.

Згідно висновку експерта № 1367, в плямах на сорочці та брюках... , що належать ОСОБА_9 , знайдена кров людини, та виявлений антиген Н, а у об`єкті № 1 - також ізогемаглютиніни анти -А і анти-В. Отриманий результат не виключає походження крові у даних об`єктах від особи (осіб) групи О з ізогемаглютинінами анти -А і Анти-В, у тому числі від самого ОСОБА_9 . Даних про походження крові від ОСОБА_6 не отримані.
Згідно висновку експерта № 1368, на футболці, належній ОСОБА_6 , знайдена кров людини, та виявлений антиген Н, а у об`єкті № 1 - також ізогемаглютиніни анти -А. Отриманий результат не виключає походження крові у даних об`єктах від особи (осіб) групи О з ізогемаглютинінами анти -А і Анти-В, у тому числі від самого ОСОБА_9 . Даних про походження крові від ОСОБА_6 не отримані. Таким чином, на досліджених експертом речах була знайдена кров самого ОСОБА_9 та (можливо) осіб, кров яких близька до його групи, а крові ОСОБА_6 на речах не виявлено. Проте кров осіб, які перебували за столом біля магазину-бару «Янтар», для дослідження не надавалась та осіб, кров яких могла опинитись на одязі ОСОБА_9 , слідством встановлено не було.

Також під час судового слідства свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_26 пояснюють, що ОСОБА_9 «поїхав до магазину-бару «Янтар» на велосипеді». Проте жоден з присутніх не бачив велосипеда біля місця події та де його залишив ОСОБА_9 не знають. Таким чином, слідством не було встановлено, де і скільки часу був ОСОБА_9 з моменту виїзду від дочки і до появи його біля магазину «Янтар», що з ним в цей час відбувалось і де він залишив велосипед, що має вирішальне значення для справи, зважаючи на те, що точний час нанесення ударів та проміжок часу між нанесенням ударів і настанням смерті точно не встановлено.

Відповідно до вироку суду, підтвердженням винуватості ОСОБА_6 стало те, що він був у стані алкогольного сп`яніння, поясненнями ОСОБА_6 , даними на досудовому слідстві та під час проведення під час слідчого експерименту.

Згідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Щодо локалізації нанесених ударів та їх розташування, присутній під час слідчого експерименту, проведеного на досудовому слідстві, експерт ОСОБА_27 зазначив, що нанесені в обличчя удари могли бути нанесеними, коли ОСОБА_6 був навпроти ОСОБА_9 , однак кількість ударів, нанесених в обличчя, значно більша. Свідок ОСОБА_12 пояснює, що 2 удари ОСОБА_6 були нанесені в обличчя, а інші удари нанесені збоку. Тож, механізм та локалізація ударів також не співпадають.

Крім того, всупереч пояснень свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , як і самого обвинуваченого ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 наніс удари ОСОБА_6 в область правого та лівого ока, що і спричинило нанесення ударів ОСОБА_6 ОСОБА_9 . Проте жоден із свідків не давав пояснень про те, що ОСОБА_9 якимось чином образив ОСОБА_6 чи, тим паче, ударив його. Навпаки, відповідно до пояснень свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , коли вони прийшли на місце події, у ОСОБА_6 пошкоджень ані на обличчі, ані на руках не було. Пошкодження на обличчі у ОСОБА_6 з`явились лише після відвідування відділення поліції. Щодо пояснень свідка ОСОБА_26 відносно пошкоджень на руках ОСОБА_6 , в той час, коли ОСОБА_26 прийшов до магазину -бару «Янтар», він бачив кров на руках ОСОБА_6 , який надавав першу медичну допомогу ОСОБА_9 і був забруднений кров`ю ОСОБА_9 .

Факт виявлення на одязі ОСОБА_9 його крові взагалі не може бути підтвердженням вини ОСОБА_6 , оскільки крові ОСОБА_6 на одязі та тілі ОСОБА_9 не було, що спростовує також і факт наявності на руках ОСОБА_6 своєї крові та пошкоджень шкіряного покрову його рук.

Також підтвердженням винуватості ОСОБА_6 , як на думку прокурора, потерпілих та адвоката потерпілих, являється факт знищення одягу ОСОБА_6 , на якому була кров ОСОБА_9 . Проте сам ОСОБА_6 не заперечував, що він забруднився кров`ю ОСОБА_9 в той час, коли надавав йому першу медичну допомогу, оскільки в останнього з носа пішла кров. Про те, щоб його цивільна дружина ОСОБА_19 знищила одяг, він не просив, чому вона це зробила, він точно не знає. Проте пояснює, що вона дуже прискіпливо ставиться до крові. При цьому вважаю за необхідне звернути увагу суду, що кров на одязі була не ОСОБА_6 , а сторонньої людини, яка, до того ж, померла. Тож прати речі в крові чужої сторонньої людини, яка, до того ж, померла, змогла б людина, яка цим не гидує, якою ОСОБА_29 ( ОСОБА_30 ) не являється.

Ще одним та чи не найважливішим доказом вини у скоєнні злочину вважається порушенням ОСОБА_6 обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та ухилення від суду. Проте поведінка кожної людини являє собою різновид людської діяльності. З цієї позиції визначення поведінки дав ОСОБА_31 : "Під поведінкою розуміють визначеним чином організовану діяльність, яка здійснює зв`язок організму з навколишнім середовищем. Поведінка у людини переважно є результатом низки усвідомлюваних дій - вчинків".

Таким чином, поведінка кожної людини відрізняється залежно від ставлення до подій, які відбуваються в житті людини. Як пояснив сам ОСОБА_6 , після допитів та отримання підозри у скоєнні злочину, якого він не лише не скоїв, а і скоїти не міг, оскільки поважав ОСОБА_9 як своїх батьків, вважаючи, що притягнення його до відповідальності за чужий злочин є «системою», з якою він боротись не зможе, зрозумівши, що дочка ОСОБА_9 . ОСОБА_32 вчиняє заходи для засудження саме його за смерть свого батька, він вирішив на деякий час ухилитись від суду з метою доведення своєї невинуватості і все життя бігати не збирався. Проте сам факт ухиляння від суду не може бути підтвердженням вини особи, а є лише особливістю характеру.

Зважаючи на вищенаведене, вважають, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів винуватості ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, вина обвинуваченого у скоєнні вказаного злочину саме ОСОБА_6 , не доведена.

Просить дослідити висновки експертів по даній справі та показання свідків.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2017 року - скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - виправдати за недоведеністю та звільнити з-під варти в залі суду. Цивільний позов залишити без розгляду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, яка просила апеляційну скаргу задовольнити; прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_6 , обчислювати з 07.03.2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII зараховано у строк призначеного ОСОБА_6 покарання період попереднього ув`язнення з 07.03.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання цим вироком законної сили ОСОБА_6 залишено під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_20 та ОСОБА_22 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_20 завдану злочином матеріальну шкоду у розмірі 10012,00 грн. (десять тисяч дванадцять грн. 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.).
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_22 завдану злочином матеріальну шкоду у розмірі 10012,00 грн. (десять тисяч дванадцять грн. 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.).
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 491,04 грн. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 30.05.2015 року, близько 16 годин 30 хвилин, на відкритому майданчику кафе «Янтар» за адресою АДРЕСА_1 , між обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбувся конфлікт за таких обставин.
Не пізніше, ніж з 12-00 години 30.05.2017 року ОСОБА_6 перебував у кафе «Янтар» за адресою Запорізька область, Оріхівський район, с. Мала Токмачка, вул. Миру 287, де разом зі своїми знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_33 відпочивав, вживаючи алкогольні напої. Близько 16-00 години до кафе «Янтар» у власних справах прийшов ОСОБА_9 , який до цього також вжив алкогольні напої, та приєднався до компанії, в якій знаходився ОСОБА_6 , оскільки до цього вони були знайомі, перебували у нормальних відносинах, не конфліктували. При цьому ОСОБА_9 сів на лавку за столом безпосередньо напроти ОСОБА_6 . Ліворуч від ОСОБА_9 сидів ОСОБА_12 , а напроти нього з іншого краю столу ОСОБА_34 . В такому складі вони продовжили вживати алкогольні напої, але про що вони розмовляли, під час судового розгляду достовірно встановити не вдалось. Після того, як з моменту приходу ОСОБА_9 до кафе минули хвилин 30-40, між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, причину якого також достовірно встановити виявилось неможливим. В ході цієї сварки ОСОБА_9 та ОСОБА_6 встали кожен зі свого місця, та, не виходячи від столу, почали наносити один одному удари руками в область обличчя та голови. Так, ОСОБА_9 умисно наніс ОСОБА_6 не менше одного удару в область лівого ока, від чого там утворилась гематома, а також не менше одного удару в області правого ока, від чого там утворився синець, які у сукупності є легкими тілесними ушкодженнями. Водночас ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи під впливом раптово виниклої неприязні до ОСОБА_9 , умисно, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_9 , коли повинен був і міг їх передбачати, спочатку наніс два удари по голові ОСОБА_9 , а потім вийшов зі столу, підійшов до ОСОБА_9 ззаду, лівою рукою схопив потерпілого за груди, а правою рукою наніс не менше восьми ударів по його голові. Від сукупності нанесених ОСОБА_6 ударів у ОСОБА_9 утворилась внутрішньочерепна травма, яка ускладнилась набряком-набуханням головного мозку та мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя. Внаслідок отриманих ударів ОСОБА_9 впав на землю, а вказана внутрішньочерепна травма стала прямою причиною його смерті, що сталася відразу на місці події. Побачивши, до чого призвели його дії, ОСОБА_6 намагався надати ОСОБА_9 екстрену медичну допомогу та вжив реанімаційних заходів у виді штучного дихання та масажу серця, однак це не допомогло.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку належить зазначати формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, кримінального правову кваліфікацію правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Перевіряючи обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції не взяв до уваги порушення органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки вони перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також обвинуваченим здійснювати свій захист від висунутого обвинувачення.

1. Так, обвинуваченому ОСОБА_6 органами досудового розслідування ставилося у провину, те, що 30 травня 2015 року приблизно о 16 годині 30 хвилин у ОСОБА_6 в ході спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_9 виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс останньому численні удари кулаками обох рук в область голови, спричинивши тим самим тяжкі тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку, крововиливу під оболонку, внутрішньої черепно-мозкової травми, від яких ОСОБА_9 помер на місці пригоди (фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими + формулювання обвинувачення) (т. 1 а.п. 1-2).

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_6 органи досудового слідства кваліфікували за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (кримінально правова кваліфікація правопорушення).
Верховний Суд України, розглядаючи справу за заявою захисника про перегляд ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 жовтня 2014 року, відзначив, що умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного (постанова Верховного Суду України від 19.03.2015 року у справі № 5-4кс 15).

Аналіз обвинувального акту свідчить про те, що органи досудового розслідування не вказали у обвинувальному акті психічне ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до настання смерті потерпілого від такого ушкодження у формі необережності (суб`єктивна сторона злочину), тобто фактично вони вказали про вчинення останнім злочину, який передбачений ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження).

Колегія суддів приходить до висновку про те, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення не відповідають кримінально правовій кваліфікації злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що пред`явлене обвинувачення є неконкретним та суперечливим, а тому перешкодило в реалізації обвинуваченого ОСОБА_6 , передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону (зокрема, такої загальної засади кримінального провадження, як забезпечення доведеності вини - ст. 17 КПК), що потягло за собою порушення права обвинуваченого на захист (тим більш, що він своєї вини у вчиненні злочину не визнав), адже останній має право знати, в чому його обвинувачують. У свою чергу вказане порушення вплинуло на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність, а в підсумку перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

2. Суд першої інстанції замість того, щоб в порядку, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам цього Кодексу, сам допустив порушення кримінального процесуального законодавства України.

Згідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Із вироку вбачається, що суд першої інстанції встановив, що 30.05.2015 року, близько 16 годин 30 хвилин, на відкритому майданчику кафе «Янтар» за адресою Запорізька область, Оріхівський район, с. Мала Токмачка, вул. Миру 287, між обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбувся конфлікт за таких обставин. Не пізніше, ніж з 12-00 години 30.05.2017 року ОСОБА_6 перебував у кафе «Янтар» за адресою Запорізька область, Оріхівський район, с. Мала Токмачка, вул. Миру 287, де разом зі своїми знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_33 відпочивав, вживаючи алкогольні напої. Близько 16-00 години до кафе «Янтар» у власних справах прийшов ОСОБА_9 , який до цього також вжив алкогольні напої, та приєднався до компанії, в якій знаходився ОСОБА_6 , оскільки до цього вони були знайомі, перебували у нормальних відносинах, не конфліктували. При цьому ОСОБА_9 сів на лавку за столом безпосередньо напроти ОСОБА_6 . Ліворуч від ОСОБА_9 сидів ОСОБА_12 , а напроти нього з іншого краю столу ОСОБА_34 . В такому складі вони продовжили вживати алкогольні напої, але про що вони розмовляли, під час судового розгляду достовірно встановити не вдалось. Після того, як з моменту приходу ОСОБА_9 до кафе минули хвилин 30-40, між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, причину якого також достовірно встановити виявилось неможливим. В ході цієї сварки ОСОБА_9 та ОСОБА_6 встали кожен зі свого місця, та, не виходячи від столу, почали наносити один одному удари руками в область обличчя та голови. Так, ОСОБА_9 умисно наніс ОСОБА_6 не менше одного удару в область лівого ока, від чого там утворилась гематома, а також не менше одного удару в області правого ока, від чого там утворився синець, які у сукупності є легкими тілесними ушкодженнями. Водночас ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи під впливом раптово виниклої неприязні до ОСОБА_9 , умисно, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_9 , коли повинен був і міг їх передбачати, спочатку наніс два удари по голові ОСОБА_9 , а потім вийшов зі столу, підійшов до ОСОБА_9 ззаду, лівою рукою схопив потерпілого за груди, а правою рукою наніс не менше восьми ударів по його голові. Від сукупності нанесених ОСОБА_6 ударів у ОСОБА_9 утворилась внутрішньочерепна травма, яка ускладнилась набряком-набуханням головного мозку та мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя. Внаслідок отриманих ударів ОСОБА_9 впав на землю, а вказана внутрішньочерепна травма стала прямою причиною його смерті, що сталася відразу на місці події. Побачивши, до чого призвели його дії, ОСОБА_6 намагався надати ОСОБА_9 екстрену медичну допомогу та вжив реанімаційних заходів у виді штучного дихання та масажу серця, однак це не допомогло.
Аналіз мотивувальної частини вироку свідчить, про те, що суд першої інстанції навпаки, від змісту обвинувального акту, вказав про психічне ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до настання смерті потерпілого у формі необережності, однак не вказав про психічне ставлення обвинуваченого до заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, до якого він ставиться умисно, тобто в порушення вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, вийшовза межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Фактично формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України (вбивство через необережність).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, про невідповідність викладеної у вироку фабули обвинувачення злочину, визнаного судом доведеним (ч. 1 ст. 119 КК України), фактичній кваліфікації його дій (ч. 2 ст. 121 КК України), за які останньому було призначено покарання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду підлягає безумовному скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України, допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

У зв`язку з чим, колегія суддів не вдається до перевірки винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій та оцінки інших фактичних обставин кримінального провадження, що впливають на правильність та об`єктивність призначення покарання, а тому в перевірку доводів апеляційної скарги, колегія суддів не входить.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів, з урахуванням всіх ризиків, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 серпня 2018 року.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: