Справа № 404/7050/18
Номер провадження 1-кс/404/3304/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року Слідчий суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання старшого слідчого СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до речей і документів по кримінальному провадженню №0008645 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області капітан поліції ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про надання тимчасового доступу до інформації про зв`язок, кінцеве обладнання споживачів телекомунікаційних послуг за період часу з 01.01.2018 року по 17.10.2018 року за абонентними номерами НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , що перебувають у володінні оператора мобільного зв`язку: ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та за абонентським номером НОМЕР_3 , що перебуває у володінні ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Зі змісту поданого слідчим клопотання встановлено, що існує необхідність встановлення місцезнаходження підозрюваної особи у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, тимчасовий доступ до речей і документів, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

В силу ч.ч. 3-5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. При цьому під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 2 ст. 160 КПК України у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів зазначаються, зокрема, значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю. До таких речей і документів відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 162 КПК України належить інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо.

При розгляді таких клопотань згідно п. 2 ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе, наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

На підтвердження заявлених вимог слідчий надав рапорт оперуповноваженого ВКП Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_4 та протокол допиту ОСОБА_4 в якості свідків, зміст яких зводиться до неперевірених припущень причетності особи до вчинення злочину.

Показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. У будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження (ч.ч. 1,7 ст. 97 КПК України).

Зазначена процесуальна норма Закону та зміст її категоричних висновків щодо недопустимості показань з чужих слів, які були висловлені оперативним уповноваженим (в формі рапорту) свідчить про те, що рапорт і допит співробітника оперативного підрозділу не є джерелом доказів, відтак його зміст не може бути врахований при доказуванні.

Матеріали клопотання не містять інших процесуальних документів на підтвердження того, хто використовував (зазначені номери телефонів). Відсутні дані, про те як відносяться інформація про з`єднання з цими абонентами до матеріалів досудового розслідування, тобто причинний зв`язок між злочином і інформацією, до якої планується доступ.

Взаємна сукупність протоколу допиту свідка, як оперативного уповноваженого разом з припущеннями слідчого не надають права на тимчасовий доступ до телефонних з`єднань по невизначеним телефонам. Слідчим не доведено, якими саме негласними слідчими діями були встановлені вказані номери, не надано доказів що вказаними номерами телефонів користуються особи, вказані у клопотанні слідчого.

Внаслідок цього слідчий суддя не може забезпечити право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції), оскільки сторона обвинувачення порушила засади безпосередності дослідження доказів, так як не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим КПК України. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 23 КПК України).

Надання тимчасового доступу, про який просить слідчий може бути втручанням у права, задекларовані у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року з огляду, зокрема, на рішення ЄСПЛ у справі «Мейлоун проти Великобританії» (Malone v. The United Kingdom), ECHR, від 02 серпня 1984 року. Адже ЄСПЛ зазначив, що навіть інформація про набранні номери складає частину телефонних повідомлень, а тому передача цієї інформації поліції без згоди абонента прямо завдає шкоди здійсненню права, захищеного ст.8 Конвенції.

Стаття 8 Конвенції встановлює, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

На підставі ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

За правилами п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний прийняти судове рішення керуючись принципами диспозитивності, змагальності, на підставі наявних у матеріалах клопотання доказів. Клопотання вирішується в межах заявлених вимог та наданих доказів, з дотриманням принципів публічності та безпосередності їх дослідження.

З урахуванням викладеного в задоволенні поданого слідчим клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 132, 163 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до речей і документів по кримінальному провадженню №0008645 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 296 КК України - відмовити.

Ухвала не оскаржується.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1