"27" вересня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
На обґрунтування клопотання заявник зазначив наступне.
В рамках розслідування 20.08.2017 року було здійснено обшук у домі ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в ході обшуку було вилучено майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
Ухвалою від 23 серпня 2017 року на вилучене майно накладено арешт. Згідно ухвали місцем зберігання арештованого майна визначено Управління Служби безпеки України в Харківській області (м. Харків, вул. Мироносицька, 2).
Заявник посилаючись на ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 173, ст.. 98 КПК України вказав, що на сьогоднішній момент підстав для продовження арешту майна немає, той факт, що арешт на майно накладений більше ніж рік назад за цей період часу із вилученим майном та грошовими коштами можливо було провести усі необхідні слідчі дії за необхідності та відповідно повернути майно заявникові.
Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання.
Заявник наголосив, що арешт майна накладався 23.08.2017 року з метою збереження майна, які відповідали критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, разом з тим, станом на теперішній час не було прийнято відповідного процесуального рішення, яким би арештоване майно було визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження, що в свою чергу, виправдовувало б подальшу необхідність в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а отже на даний час необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має.
На обґрунтування заяви також зазначив, що в ході проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження, встановлено та підтверджено, жодних протиправних дій за допомогою вилученого майна не вчинялось. За наведених обставин вважав, що на даний час відсутня необхідність подальшого арешту, оскільки дане майно не має жодного доказового значення у кримінальному провадженні, не зберегло на собі сліди злочину та не с предметом будь-якого злочину.
Заявник також зазначив, що на момент постановлення ухвали 23.08.2017 року так і на теперішній момент у Заявника відсутній процесуальний статус, з яким закон пов`язує можливість накладення арешту на його майно, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Як зазначає заявник, ОСОБА_3 не має жодного відношення до даного кримінального провадження, не є ані підозрюваним, ані обвинуваченим, також вилучене у нього майно не має відношення до кримінального провадження, а відтак має бути повернуто.
За таких обставин, заявник вважав, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому накладений ухвалою слідчого судді від 23.08.2017 року арешт майна підлягає скасуванню, а майно належне ОСОБА_3 підлягає поверненню власнику.
Про дату, час та місце розгляду клопотання заявник повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явився.
Неявка заявника, у відповідності до ст.174 КПК України, враховуючи строки розгляду клопотання, встановлені ч.2 ст.174 КПК України, не є перешкодою для розгляду клопотання
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, приходить висновку до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України усі клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування.
Відповідно до положень КПК України судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 174, 309, 372, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1