пр. № 1-кс/759/3174/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ТОВ "Велес-агро ЛТД'' про скасуваня арешту, в межах кримінального провадження №№0000016, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.212 КК України,

ВСТАНОВИВ :
26.07.2017 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява ТОВ "Велес-агро ЛТД'' про скасуваня арешту.

В обгрунтування вимог заяви заявник вказував, що Прокурор Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_3 звернувся до Святошинского районного суду м.Києва з клопотанням про накладення арешту на речові докази, а саме грошові кошти у розмірі 6723274 гривень, що знаходяться на рахунках ТОВ "Велес-агро ЛТД'' № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . НОМЕР_4 в банківській установі ПАТ "МТБ Банк".17.07.2018 року слідчим суддею Святошинского районного суду м.Києва ОСОБА_4 було розглянуто справу №759/10888/18 за клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000016, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.212 КК України, та задоволено вищезазначене клопотання прокурора про накладення арешту на речові докази.

Вказував, що ухвала слідчого судді від 17.07.2018 року по справі №759/10888/18 є незаконною та необгрунтованою, постановлена слідчим суддею з порушенням норм кримінального процесуального законодавства України, а відтак має бути скасована з огляду на наступне.При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, дотримуватися умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.

Задовольняючи клопотання про накладання арешту на майно слідчий суддя дійшов висновку, що існують достатні правові підстави для накладання арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки у кримінальному проваджені №0000016 це майно є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення, допущеного посадовими особами TOB "Велес-агро ЛТД" під час фінансово-господарських взаємовідносин з TOB "Райдек" та TOB "Дормен".

Вказували тщо податкові повідомлення-рішення, прийняті податковою службою по результатах перевірки TOB "Велес-агро ЛТД" з питань дотримання правильності нарахування та сплати до бюджету України податків на прибуток підприємства та інших обов`язкових платежів по взаємовідносинам з TOB "Райдек" оскаржені в порядку адміністративного судочинства до Одеського окружного адміністративного суду та ухвалою судді ОСОБА_5 від 27.04.2018 року відкрито провадження у справі №815/1725/18 за відповідним адміністративним позовом TOB "Велес-агро ЛТД".

Вказували, що податкові повідомлення-рішення, прийняті податковою службою по результатах перевірки TOB "Велес-агро ЛТД" з питань дотримання правильності нарахування та сплати до бюджету України податків на прибуток підприємства та інших обов`язкових платежів по взаємовідносинам з TOB "Дормен" також були оскаржені TOB "Велес-агро ЛТД" в порядку адміністративного судочинства та скасовані постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року по справі №815/5957/16. Ця постанова суду першої інстанції залишена в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.10.2017 року та. таким чином, набула законної сили. При цьому судами у своїх рішеннях було зазначено, що фіктивність фінансово-господарських взаємовідносин "ГОВ "Велес-агро ЛТД" з TOB "Дормен" податковою службою не доведена, а матеріали справи містять докази реальності відповідних угод.

Заявник вказує, що у порушення положень ч.З ст.132 КГЖ України був накладений арешт на майно ТОВ «Велес-агро ЛТД» без доведення прокурором наявності обґрунтованої підозри в тому, що службовими особами вказаних підприємств в порушення діючого законодавства вчинялися злочинні дії. Досудове слідство у кримінальному провадженні №0000016 триває з 01.02.2018 року, однак жодної підозри щодо вчинення злочину будь-кому з службових осіб TOB "Велес-агро ЛТД" не пред`явлено.

Заявник у судове засідання не з"явився був належним чином повідомлений, просив розглдядати справу за його відсутністю.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував.

Відповідно до ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів;спеціальної конфіскації;конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно з ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обгрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58. ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. Зет. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідність до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Задовольняючи клопотання про накладання арешту на майно слідчий суддя дійшов висновку, що існують достатні правові підстави для накладання арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки у кримінальному проваджені №0000016 це майно є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення, допущеного посадовими особами TOB "Велес-агро ЛТД" під час фінансово-господарських взаємовідносин з TOB "Райдек" та TOB "Дормен".

Заявник вказуваву, що податкові повідомлення-рішення, прийняті податковою службою по результатах перевірки TOB "Велес-агро ЛТД" з питань дотримання правильності нарахування та сплати до бюджету України податків на прибуток підприємства та інших обов`язкових платежів по взаємовідносинам з TOB "Райдек" оскаржені в порядку адміністративного судочинства до Одеського окружного адміністративного суду та ухвалою судді ОСОБА_5 від 27.04.2018 року відкрито провадження у справі №815/1725/18 за відповідним адміністративним позовом TOB "Велес-агро ЛТД".

Вказував, що податкові повідомлення-рішення, прийняті податковою службою по результатах перевірки TOB "Велес-агро ЛТД" з питань дотримання правильності нарахування та сплати до бюджету України податків на прибуток підприємства та інших обов`язкових платежів по взаємовідносинам з TOB "Дормен" також були оскаржені TOB "Велес-агро ЛТД" в порядку адміністративного судочинства та скасовані постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року по справі №815/5957/16. Ця постанова суду першої інстанції залишена в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.10.2017 року та. таким чином, набула законної сили. При цьому судами у своїх рішеннях було зазначено, що фіктивність фінансово-господарських взаємовідносин "ГОВ "Велес-агро ЛТД" з TOB "Дормен" податковою службою не доведена, а матеріали справи містять докази реальності відповідних угод.

Заявник вказував, що у порушення положень ч.З ст.132 КГЖ України був накладений арешт на майно ГОВ «Велес-агро ЛТД» без доведення прокурором наявності обґрунтованої підозри в тому, що службовими особами вказаних підприємств в порушення діючого законодавства вчинялися злочинні дії. Досудове слідство у кримінальному провадженні №0000016 триває з 01.02.2018 року, однак жодної підозри щодо вчинення злочину будь-кому з службових осіб TOB "Велес-агро ЛТД" не пред`явлено.

Слідчим суддею встановлено, що прокурор не довів доказами, під час розгляду вказаного клопотання про накладення арешту на майно, для суду не надано допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину.

Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. З ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь - якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначених у ст. 98 КПК України.

Виходячи з положень ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які. на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. З ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону вважаємо, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності матеріального об`єкту тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та підстави з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

Розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом уваги не визначив передбачену ч.2 ст. 170 КПК України мету, з якою допускається арешт майна, зазначивши при цьому посилання на загальні підстави арешту майна, що передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки без відповідної постанови слідчого майно не може набути статусу речового доказу.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, останній дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав вважати, що вказане у клопотанні прокурора майно, а саме безготівкові грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках TOB "Велес-агро ЛТД" у банківській установі ПАТ "МТБ Банк" зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК.

Слідчий суддя вважає, що грошові кошти, які обліковуються на рахунку підприємства в банку, не можуть бути, самі по собі, розцінені, як речові докази в розумінні ст.98 КПК України, оскільки жодними індивідуальними ознаками не позначені, не містять на собі серійних номерів, слідів пальців рук, крові, бруду чи барвників, та не являються предметом матеріального світу. Вказана інформація може бути збережена на певних матеріальних носіях, і саме вони можуть бути приєднанні до матеріалів кримінального провадження, як речові докази та бути предметом дослідження на відповідній стадії судового процесу.

Слідчий суддя вважає, що речовим доказом може бути лише інформація про рух безготівкових грошових коштів, джерела їх надходження, джерела їх використання, та платіжні інструменти, які використано з метою розпорядження ними та, прокурором або слідчим необхідно було зробити запит про отримання відомостей, що складають банківську таємницю, відповідь на який мала б бути надана у відповідній документарній чи електронній формі на матеріальному носії інформації.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вирішуючи питання про арешт безготівкових коштів, слідчий суддя не дотримався вимог п.2 ч.2 ст. 173 КПК України, оскільки всупереч названому положенню процесуального закону, при вирішенні питання про арешт майна не врахував обставини, які з огляду на вищевикладені пояснення, свідчать про не можливість використання такого майна, як безготівкові грошові кошти, в якості речового доказу у кримінальному провадженні. Не вбачається і підстав для зобов`язання службових осіб банківських установ надати слідчому довідку про залишок грошових коштів на рахунках, оскільки даний спосіб зобов`язання банківської установи не відповідає меті вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а являється по суті тимчасовим доступом до речей та документів, що є окремим заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КГІК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій. витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій. передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею, до якої зокрема відносяться відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України та відомості щодо операцій, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди. Під час здійснення кримінального провадження орган досудового розслідування у разі виникнення потреби щодо отримання інформації, яка становить банківську таємницю, та за наявності передбачених для цього достатніх підстав, може звернутись до суду в порядку ст. 162 КПК України з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Вищевикладені обставини свідчать про однобічність, неповноту і формальність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а дана скарга підлягає задоволенню.

Прокурор не надав суду доказів належних та обьгрунтованих, що ТОВ "Велес-агро ЛТД" не є реально працюючим підприємством.

Керуючись ст.ст.98,167,170,171,173,174,309,395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ :

Клопотання Директора ТОВ"Велес-агро ЛТД" ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №№0000016, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2018року про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києві від 17.07.2018 року по справі № №759/10888/18, а саме грошові кошти у розмірі 6723274 гривень, що знаходяться на рахунках ТОВ "Велес-агро ЛТД'' № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . НОМЕР_4 в банківській установі ПАТ "МТБ Банк".

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає та набуває чинності з часу її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1