Провадження № 11-кп/779/175/2018
Категорія ч. 2 ст. 345 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003704 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2018 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яворівка Калуського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, інваліда 2 групи загального захворювання, одруженого, що має на утримані одну малолітню дитину, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, з призначенням покарання:

за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

Відповідно до ст. 86 КК України на підставі п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_8 від відбування визначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 у його користь 30000 грн (тридцять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, в решті вимог позову відмовлено.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду в частині стягнення 30000 грн, визначити суму, яка підлягає стягненню, у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав цивільний позов частково на суму 2000 грн. Вважає, що виходячи з обставин кримінального провадження та доказів, які містяться в матеріалах справи, вирок суду необхідно змінити в частині цивільного позову. Зауважує, що суд не надав оцінку доказам, які вказують на те, що обвинувачений вину у скоєних злочинах визнав та щиро розкаявся, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , позитивно характеризується по місцю реєстрації, раніше не судимий, не працює через незадовільний стан здоров`я та потребує сам лікування. Наголошує, що суд не дав оцінку доказу, який має істотне значення для визначення відшкодування моральної шкоди, про наявність у обвинуваченого інвалідності другої групи загального захворювання, за якої останній потребує стаціонарного та амбулаторного лікування. Посилається на ч. 3 ст. 23 ЦК України та зазначає, що наведено обставини, які мають істотне значення для вирішення розміру відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

23 серпня 2016 року о 00 год. 35 хв. водій автомобіля марки «BMW 5 серії», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 зупинився поряд із будинком № 19 по вул. С.Стрільців в м. Івано-Франківську.

В цей час працівники УПП м. Івано-Франківськ в складі екіпажу «ОПОРА 151» інспектора УПП в м. Івано-Франківську роти № 3 лейтенанта поліції ОСОБА_9 , інспектора УПП в м. Івано-Франківську роти № 3 лейтенанта поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який перебуває на посаді «Підбирач інформаційного та довідкового матеріалу» УПП в м. Івано-Франківську, будучи вдягнутими у однострій поліцейського з нагрудним знаком, виконуючи свої службові обов`язки по забезпеченню публічної безпеки і порядку, на службовому автомобілі здійснювали патрулювання по вул. С.Стрільців в м. Івано-Франківську.

В ході патрулювання ними було виявлено, що ОСОБА_8 зупинив вище вказаний автомобіль із порушенням вимог п. 15.9 г) ПДР України, а саме зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі. Реагуючи на вказане правопорушення, ОСОБА_8 було подано світловий сигнал. Проте, ОСОБА_8 , проігнорувавши законні вимоги працівників УПП, почав рух в напрямку вул. Г. Мазепи. В подальшому, переслідуючи останнього службовим автомобілем, ОСОБА_8 було подано через гучномовець ще декілька раз вимогу про зупинку, які ОСОБА_8 також проігнорував та збільшив швидкість свого руху.

В процесі подальшого переслідування інспектором УПП в м. Івано-Франківську роти № 3 ОСОБА_9 , який перебував за кермом службового автомобіля, поблизу будинку № 38 Б на вул. Південний Бульвар, було заблоковано автомобіль, в якому перебував ОСОБА_8 .

Надалі ОСОБА_9 , підійшовши до автомобіля марки «BMW 5 серії», р.н. НОМЕР_2 , назвавши своє прізвище, посаду, спеціальне звання, пояснив причину зупинки та попросив пред`явити документи для встановлення анкетних даних ОСОБА_8 , на що останній, нехтуючи законною вимогою працівників правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, став чинити активний опір, а саме: схопив за формений одяг інспектора поліції ОСОБА_9 , при цьому, утримуючи останнього, почав рух автомобілем.

Крім того, 23 серпня 2016 року о 00 год. 40 хв. біля будинку № 38 Б на вул. Південний Бульвар в м. Івано-Франківськ, у процесі опору співробітнику Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська інспекторові патрульної поліції лейтенанту поліції ОСОБА_9 , який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23 грудня 1993 року, є працівником правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, нехтуючи законною вимогою працівника поліції, умисно схопив рукою останнього за формений одяг та, утримуючи, почав рух автомобілем.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на асфальтне покриття.

В результаті цього ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правої променевої кістки без зміщення уламків, яке відповідно до висновку експерта №479/163/607/16-2 Д відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що викликало тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили зменшити суму відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, визначити її у розмірі 2000 грн;

- прокурор просив залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а вирок суду без змін;

- потерпілий ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтями КК України, за якими він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Захисник ОСОБА_7 висловила свою незгоду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо вирішення цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди, виходить з наступного.

У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Відповідно до ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

Так, ОСОБА_9 просив суд визначити відшкодування спричиненої вчиненням кримінального правопорушення моральної шкоди у розмірі 60000 грн.

Суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову взяв до уваги позицію обвинуваченого, що визнав факт спричинення потерпілому моральної шкоди та вважав за можливе відшкодувати моральну шкоду у розмірі 2000 грн, те, що потерпілому ОСОБА_9 вчиненим злочином спричинено моральну шкоду внаслідок одержаного тілесного ушкодження, який у зв`язку з цим перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України в Івано-Франківській області» з 23 серпня 2016 року до 06 вересня 2016 року, лікувався амбулаторно з 07 вересня 2016 року до 27 вересня 2016 року та перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України в Івано-Франківській області» з 10 травня 2017 року до 19 травня 2017 року, переніс як фізичний біль, так і психологічні страждання через погіршення стану здоров`я, був упродовж тривалого часу позбавлений можливості працювати на роботі, зазнав порушення внаслідок травми звичного способу життя.

Тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, глибину та характер моральних страждань потерпілого ОСОБА_9 , їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок вчинення даного злочину, матеріальний стан обвинуваченого та потерпілого, а також те, що при прийнятті на роботу в органи поліції потерпілий не міг не усвідомлювати, що робота працівника поліції пов`язана з ризиками, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов потерпілого у цій частині необхідно задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 30000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту заявлено клопотання про дослідження та долучення до матеріалів справи довідки з Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 16 травня 2018 року № 1741, з якої вбачається розмір отриманої ОСОБА_8 пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідом ІІ групи з грудня 2017 року по травень 2018 року, що становить щомісяця 1452 грн. Клопотання задоволено.

Судом апеляційної інстанції досліджено висновок судово-психіатричного експерта № 246/2017 стосовно ОСОБА_8 , з якого вбачається, що останній: на час огляду психічними розладами не страждав, виявляв ознаки РПП внаслідок вживання декількох психоактивних речовин, стан часткової ремісії, що не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними; на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних дій виявляв ознаки гострої алкогольної інтоксикації (простого алкогольного сп`яніння), що не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди 30000 грн, оскільки мав всі підстави для задоволення вимог цивільного позову в цій частині.

Перевіривши висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вважає їх обґрунтованими, а стягнуту суму відшкодування такою, що поза всяким розумним сумнівом визначена судом в залежності від характеру правопорушення, конкретних обставин кримінального провадження, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Посилання сторони захисту на матеріальне становище обвинуваченого, зокрема на те, що ОСОБА_8 , який є інвалідом другої групи загального захворювання, не працює через незадовільний стан здоров`я та потребує лікування сам, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , відповідно, немає фінансової можливості сплатити потерпілому відшкодування моральної шкоди в такому розмірі, як на підставу зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди завданої фізичною особою залежно від її матеріального становища, крім випадків коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Отже, оскільки шкода завдана ОСОБА_9 внаслідок вчинення злочину, то й матеріальне становище обвинуваченого не впливає на розмір відшкодування.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди в повній мірі враховано позицію обвинуваченого ОСОБА_8 з цього приводу та дані про те, що він раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, його стан здоров`я, щире розкаяння та позитивну характеристику, що вплинуло на висновок про необхідність задоволення цивільного позову частково.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при зазначених захисником обставинах, які з достатньою повнотою врахував суд першої інстанції, визначаючи відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 грн, підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3