Дата документу Справа № 336/6531/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/6531/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1381/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Оріхів Запорізької області, громадянин України, маючий повну середню освіту, працюючий торговим представником ТОВ «Світ трейдінг», неодружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід по справі не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1186 грн. 44 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 30000 гривень.

Цивільний позов ПрАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_7 залишено без розгляду.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за наступних обставин.

8 вересня 2017 року приблизно о 8 год. 5 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «АЗЛК-21412», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Юності зі сторони вул. Сахалінської в напрямку автодороги Харків-Сімферополь в м. Запоріжжі.
В цей же час, на нерегульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою - «Зебра» та дорожніми знаками - «Пішохідний перехід», який розташований біля зупинки громадського транспорту «Юність»», вийшла пішохід ОСОБА_8 , яка справа наліво по ходу руху автомобіля «АЗЛК-21412», почала перетинати проїжджу частину.
Під час руху по вищевказаній вулиці ОСОБА_7 , наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість виявити своєчасно пішохідний перехід та пішохода ОСОБА_8 , яка знаходилась на ньому, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши перевагу в русі останній, виїхав на пішохідний перехід та скоїв на неї наїзд передньою правою бічною частиною кузова автомобіля.
Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення ОСОБА_7 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, а також легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитися в результаті ударів виступаючими частинами рухомого автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди.
В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) обвинувачений, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, вчинив злочин у тверезому стані, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілій 20000 гривень, працює торговим представником та має постійний заробіток, а тому може сплатити штраф, який передбачений у санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, вважає розмір стягнутої моральної шкоди необґрунтованим, оскільки він надавав потерпілій допомогу під час досудового розслідування та частково визнав позовні вимоги у розмірі 30000 гривень, і з урахуванням добровільної сплати 20000 гривень, просить вирок суду в частині стягнення на користь ОСОБА_8 30000 гривень моральної шкоди змінити та стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Від потерпілої ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував всі обставини, що його пом`якшують, а розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованим та відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду до початку розгляду справи по суті відмовився від апеляційної скарги в частині стягнення з нього моральної шкоди, підтримав апеляційну скаргу лише в частині призначеного йому покарання та зазначив, що суд першої інстанції з альтернативних покарань повинен був обрати більш м`яке покарання у вигляді штрафу.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги щодо призначеного покарання, оскільки обвинувачений відмовився від апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду просила прийняти рішення на розсуд суду.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечувала проти апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні, оскільки обвинуваченому було призначено покарання у вигляді обмеження волі зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, а він просить призначити йому реальне покарання у вигляді штрафу, тобто погіршити його становище.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого, потерпілу та її представника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, його необережний характер, визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування шкоди в розмірі 20000 гривень за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, врахував, що його робота пов`язана з необхідністю керування транспортним засобом, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також суд врахував думку сторони обвинувачення та потерпілої про можливість призначення несуворого покарання, інтереси потерпілої щодо можливості реального відшкодування шкоди.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо з призначенням йому покарання у виді обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, однак підстави для призначення йому покарання у вигляді штрафу відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_7 було призначене покарання в майже мінімальних межах санкції зі звільненням від його відбування з випробуванням та без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Крім того, перевіряючи вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості призначення йому покарання у вигляді штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту пункту 4 частини 1 статті 408 КПК України слідує, що апеляційний суд змінює вирок місцевого суду лише у випадках, коли при цьому не погіршується становище засудженого, та скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок у випадках, передбачених пунктами 1- 4 частини 1 статті 420 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції подав лише обвинувачений, в якій просив його змінити та призначити покарання у виді штрафу.

Однак враховуючи те, що суд першої інстанції звільнив засудженого від відбування покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з випробуванням та зі встановленням іспитового строку 1 рік, а у разі призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу його необхідно відбувати реально, то своїм рішенням апеляційний суд погіршив би становище обвинуваченого.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову потерпілої про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, апеляційним судом не перевіряється, оскільки обвинувачений до початку судового розгляду відмовився від апеляційних вимог в цій частині, пояснив, що з рішенням суду в цій частині він згоден.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2018 року стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4