Справа № 487/4432/18
Провадження № 1-м/487/6/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Миколаєві, громадянина України, має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, засуджений 27.02.2017 року Ленінським районним судом м. Барнаула Алтайського краю за ч.3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в крупному розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від цієї особи обставинам) до 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, з відбуттям у виправній колонії суворого режиму,-

ВСТАНОВИВ:

09.07.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ленінського районного суду м. Барнаула від 27.02.2017 року відносно засудженого громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідність із законодавством України з метою забезпечення виконання покарання засудженого за даним вироком на території України.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Ленінського районного суду м. Барнаула від 27.02.2017 року до покарання у вигляді 3 років 10 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною третьої статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є карним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_4 перебуває у ФКУ «Виправна колонія №10 УФСВП Росії по Алтайському краю»; кінець відбуття строку покарання 14.09.2020.
20.06.2018 року наказом Міністерства юстиції України № 1903/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України та статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 03.04.2018 за № 06-44776/18. У зв`язку з чим Міністерство звернулось до суду з даним клопотанням.
В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, в клопотанні зазначив про його розгляд без участі представника Міністерства юстиції України, посилаючись на приписи ч.1 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до положень ст.610 КПК України клопотання розглянуто за відсутності представника Міністерства Юстиції України.
Прокурор вважав, що клопотання підлягає задоволенню, а Вирок приведенню у відповідність із законодавством України.
Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань
Відповідно до ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
20.06.2018 року наказом Міністерства юстиції України № 1903/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України та статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 03.04.2018 за № 06-44776/18.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Так, статтею 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Замінюючи вирок, компетентний орган:
а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;
b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;
с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;
d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і неповинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України передбачений положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до якої під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.
При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України, місце реєстрації в Україні: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 засуджено вироком Ленінського районного суду м. Барнаула від 27.02.2017 року за вчинення злочину, передбаченого частиною третьої статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), із застосуванням статті 64 КК Російської Федерації до покарання у вигляді 3 років 10 місяців позбавлення волі, що також є злочином згідно із законодавством України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_4 висловив бажання бути переданим в Україну, що підтверджується його письмовою заявою.
Відповідно до довідки про відбуття строку покарання ОСОБА_4 , початок строку 27 лютого 2017 року, кінець строку 14 вересня 2020 року, час попереднього ув`язнення: з 15 листопада 2016 року по 26 лютого 2017 року. Станом на 22 лютого 2018 року відбув 1 рік 3 місяці 7 днів, невідбутий строк покарання 2 роки 6 місяців 22 дні.
Відповідальність за кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_4 в Російській Федерації, передбачена ч.2 ст.15,ч.2 ст. 307 КК України, а саме - замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою, у великому розмірі, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Санкція п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права займати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такої і зі штрафом у розмірі до одного міліонну рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.
Разом з тим, при призначенні покарання ОСОБА_4 , Ленінський районний суду м. Барнаула керувався правилами статті 64 Кримінального кодексу Російської Федерації, яка передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено за даний злочин.
Кримінальним кодексом України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, регулюється положеннями ст. 69 цього кодексу.
За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
Відповідно до ч. 4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
З урахуванням наведеного, з огляду на те, що призначене ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м. Барнаула від 27.02.2017 року, покарання є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, суд у відповідності до п.2 ч. 4 ст. 610 КПК України призначає покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі з дотриманням строку, визначеного вироком суду Російської Федерації.
З урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України, строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 27.02.2017 року, зарахувавши у строк відбуття покарання час перебування ОСОБА_4 під вартою з 15.11.2016 року до 26.02.2017 року включно.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.372, 602-604, 610 КПК України, ст.9 Конституції України, ст. ст.9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ленінського районного суду м. Барнаула від 27.02.2017 року відносно засудженого громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду м. Барнаула від 27.02.2017 року відносно засудженого громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до вироку суду, при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 27 лютого 2017 року.
Зарахувати у строк відбуття покарання перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під вартою з 15.11.2016 року до 26.02.2017 року включно.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Апеляційного суду Миколаївської області, через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим - з моменту її вручення.

Суддя: ОСОБА_1