28 серпня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся старший слідчий в ОВС 1 відділу розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР Офісу великих платників податків ДФС України ОСОБА_4 з погодженим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 клопотанням про накладення у кримінальному провадженні № 320 151 001 100 002 81 за ч. 2 ст. 204 КК Україниарешту на тимчасове вилучене майно.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що СУ ФР Офісу великих платників податків ДФС України здійснює досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні за фактом незаконного виготовлення алкогольних напоїв шляхом відкриття підпільних цехів або з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких виробів.
Розслідуванням встановлено, що ТОВ «Сотка-7», Луцьке МПД ДП «Укрспирт», ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод», ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод», ПАТ «Кременчуцький ЛГЗ», ТОВ «Лікеро горілчаний завод «Прайм», ТОВ «Національна горілчана компанія», ТОВ «Золотоніський ЛГЗ «Златогор» ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» та інші, за адресами знаходження виробничих потужностей здійснюють незаконне виготовлення алкогольної продукції та інших підакцизних товарів шляхом відкриття підпільних цехів.
Для виготовлення лікеро-горілчаних виробів (далі ЛГВ) ТОВ «Сотка-7» закуповує сировину за готівкові кошти без відображення таких операцій у бухгалтерському обліку. У подальшому здійснює виготовлення з такої сировини необлікованої продукції для реалізації клієнтам.
Крім того, виготовлення необлікованої продукції відбувається також на ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» шляхом не відображення її у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Сировина для виробництва ЛГВ закуповується за готівковий рахунок, що, на думку слідчого, свідчить про порушення з боку виробника технологічних умов виробництва ЛГВ шляхом розбавлення спирту з метою збільшення об`єму горілки. Наднормове виготовлення ЛГВ без марок акцизного податку маскується постачанням до магазинів системи «Д`юті фрі», але продукція контрабандним шляхом постачається до країн Європейського Союзу.
Також з`ясовано, що ТОВ «Національна горілчана компанія» реалізує між підприємствами однієї фінансово-промислової групи алкогольну продукцію за значно нижчими від ринкових цінами. Однак, у подальшому відбувається реалізація такої продукції за ринковими цінами. При цьому підприємство-виробник ухиляється від сплати податку на прибуток шляхом заниження цін на реалізовану продукцію, що надає можливість знизити суму отриманого доходу.
Крім того, виготовлена продукція маркується підробленими марками акцизного податку з дубльованими номерами від акцизних марок, отриманих у встановленому порядку.
У зв`язку з викладеним 16.08.2017 на підставі ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшуки:
- за адресою виробничої діяльності ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» - м. Львів, вул. Мирона Кордуби, 2, у ході якого виявлено та вилучено лікеро-горілчані вироби в кількості 17 964 пляшок (898,2 дал);
- за адресою виробничої діяльності ТОВ «Сотка-7» - м. Вінниця, вул. Нансена, 7, де виявлено та вилучено лікеро-горілчані вироби в кількості 27 620 пляшок (1381 дал);
- за адресою виробничої діяльності ТОВ «Національна горілчана компанія» - Черкаська область, Черкаський район, с. Степанки, Смілянське шосе 8-й кілометр, 2, у ході якого виявлено та вилучено лікеро-горілчані вироби в кількості 1000 пляшок (50 дал).
На думку слідчого, вказані горілчані вироби є предметом кримінального правопорушення, у зв`язку з цим рішенням останнього від 17.08.2017 вилучені ЛГВ визнані речовими доказами.
З метою збереження вказаних речових доказів та запобігання можливості їх приховування, слідчий просив накласти арешт на ці вироби.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити з наведених у ньому підстав.
Слідчий суддя, заслухавши слідчого, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.
Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичним позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за виконанням вказаного вище завдання кримінального провадження під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.
Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.
Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), та законність (ст. 9 КПК).
Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.
Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
З наведеного витікає, що стороною обвинувачення має бути доведена наявність факту незаконного виготовлення певними особами алкогольних напоїв шляхом відкриття підпільних цехів або з використання обладнання, що забезпечує масове виробництва такого товару.
У силу статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що незаконне виробництво алкогольних напоїв здійснюється без наявності ліцензії на цей вид підприємницької діяльності.
Крім того, кримінальна відповідальність за статтею 204 КК України наступає лише за умови, що таке виготовлення здійснюється шляхом відкриття підпільних цехів або з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких товарів.
Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні обставин, що свідчать про вчинення вказаного злочину, виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.
У той же час, досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що долучені до клопотання витяги з ЄРДР, постанова про зміну складу слідчої групи, постанова про визначення групи прокурорів, постанова про зміну групи прокурорів, рапорти, ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, протоколи обшуку, не доводять припущення сторони обвинувачення щодо причетності ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод», ТОВ «Сотка-7», ТОВ «Національна горілчана компанія» до незаконного виготовлення алкогольних напоїв, оскільки зі змісту клопотання вбачається та слідчим не спростоване, що перелічені підприємства спеціалізуються на виготовленні ЛГВ, тобто діють на підставі ліцензії.
Отже, вказане з достатньою повнотою свідчить про недоведеність слідчим факту незаконного походження вилучених горілчаних виробів та спростовує доводи слідчого в частині необхідності накладення арешту з метою збереження речових доказів, свідчить про неприпустимість такого ступеня втручання у права особи.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що наведені стороною обвинувачення у клопотанні обставини свідчать також про вчинення кримінальних правопорушень за ст. 212 та 216 КК України. Водночас відомості за вказаними статтями до ЄРДР не внесені.
Таким чином, стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування ініційованого нею заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Керуючись вимогами ст. 2, 7, 8, 9, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР Офісу великих платників податків ДФС України ОСОБА_4 про накладення у кримінальному провадженні № 320 151 001 100 002 81 арешту на лікеро горілчані вироби у кількості 46 584 пляшок, які вилучені 16.08.2017 під час обшуків за адресами АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 , відмовити.
На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.
Слідчий суддя ОСОБА_1