У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури №4 та слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою в якій просить визнати протиправною бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури №4 та слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві щодо не розгляду його клопотання від 25.01.2018 року /вх.№Ц-458 від 26.01.2018 року/ та ненадання письмової відповіді; також просить зобов`язати керівника Київської місцевої прокуратури №4 та начальника Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві повідомити про склад групи прокурорів Київської місцевої прокуратури №4 та групи слідчих Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, їх години прийому та контактні телефони, також надіслати витяги з ЄРДР, у межах кримінальних проваджень № 000046 від 21.11.2012 року; №0000271 від 06.01.2013 року; №0010178 від 19.06.2013 року; №0012024 від 09.08.2013 року; №0005624 від 03.04.2013 року; №0000322 від 27.11.2013 року; №0006913 від 17.05.2016 року; №0000097 від 04.01.2018 року.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, клопотав про задоволення скарги у його відсутність. Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 та слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві в судове засідання не з`явились, надіслали клопотання про розгляд скарги у їх відсутність.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Як вбачається з матеріалів скарги у провадженні Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві перебувають кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000046 від 21.11.2012 року; №0000271 від 06.01.2013 року; №0010178 від 19.06.2013 року; №0012024 від 09.08.2013 року; №0005624 від 03.04.2013 року; №0000322 від 27.11.2013 року; №0006913 від 17.05.2016 року; №0000097 від 04.01.2018 року.
Згідно ст.110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.
26.01.2018 року ОСОБА_3 звернувся до прокурора Київської місцевої прокуратури №4 з клопотанням від 26.01.2018 року /уповноважена особа, яка прийняла ОСОБА_4 / та до начальника Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві /вх. №Ц-458 від 26.01.2018 року/ щодо надання інформації в порядку ст.220 КПК України, однак клопотання ОСОБА_3 до цього часу не розглянуто.
Відповідно до ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Також Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод», Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п.38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Як вбачається з матеріалів скарги, прокурором та слідчим, в порядку ст.220 КПК України, клопотання ОСОБА_3 від 26.01.2018 року до цього часу не розглянуто.
Щодо вимоги ОСОБА_3 про визнання дій прокурора та слідчого неправомірними, то відповідно до ст.307 КПК України, слідчий суддя, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, постановляє ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи те, що визнання дій прокурора та слідчого неправомірними КПК України не передбачено, слідчий суддя приходить до висновку, що в цій частині скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури №4 та слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві розглянути клопотання ОСОБА_3 вх. №Ц-458 від 26.01.2018 року, у межах кримінальних № 000046 від 21.11.2012 року; №0000271 від 06.01.2013 року; №0010178 від 19.06.2013 року; №0012024 від 09.08.2013 року; №0005624 від 03.04.2013 року; №0000322 від 27.11.2013 року; №0006913 від 17.05.2016 року; №0000097 від 04.01.2018 року, в порядку ст.220 КПК України
Зобов`язати прокурора Київської місцевої прокуратури №4 розглянути клопотання ОСОБА_3 від 26.01.2018 року, у межах кримінальних проваджень № 000046 від 21.11.2012 року; №0000271 від 06.01.2013 року; №0010178 від 19.06.2013 року; №0012024 від 09.08.2013 року; №0005624 від 03.04.2013 року; №0000322 від 27.11.2013 року; №0006913 від 17.05.2016 року; №0000097 від 04.01.2018 року, в порядку ст.220 КПК України.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя