Справа № 363/1884/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/930/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 48 21.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
21 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого вищу освіту, розлученого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2005, 2010 та 2013 року народження, працюючого інженером з безпеки руху ТОВ «Хлібозавод», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим за ч.1 ст.366 КК України та виправдано в зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, обіймаючи посаду старшого інспектора відділення Державної автомобільної інспекції Вишгородського РВГУ МВС України в Київській області та будучи службовою особою органу державної влади, вчинив службове підроблення, тобто склав завідомо неправдивий офіційний документ за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 , отримавши рапорт від 30.12.2013 року інспектора взводу №3 роти ДПС ДАІ із забезпечення супроводження при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_9 про те, що 29.12.2013 року під час несення служби на 20 км автошляху Київ-Овруч в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, водій автомобіля «Фольцваген», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , не виконав його вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 ПДР України, визначив, що діяння водія зазначеного автомобіля необхідно кваліфікувати за ст. 122-2 КУпАП, як невиконання водієм вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу.
З метою встановлення особи правопорушника, ОСОБА_7 10 січня 2014 року спрямував виклик за місцем проживання ОСОБА_10 а саме: АДРЕСА_2 , однак останній за викликом не з`явився.
ОСОБА_7 , будучи інспектором ВДАІ Вишгородського РВ та обізнаним про свої службові обов`язки, у тому числі щодо збирання доказів вчинення адміністративного правопорушення будь-якою особою, не вжив жодних заходів, передбачених ст.251 КУпАП спрямованих на встановлення доказів вини ОСОБА_10 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП та 13 січня 2014 року о 16 год. в м. Вишгород в порушення норм статей 254, 256 КУпАП, без відібрання пояснень у правопорушника та збирання будь-яких інших доказів правопорушення, вніс до офіційного документу - протоколу про адміністративне правопорушення серії АГ2 № 141107 завідомо неправдиві для ОСОБА_10 відомості про те, що саме ОСОБА_10 , як власник автомобіля марки «Фольцваген» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , 29.12.2013 року близько 12 год. 40 хв. на 20 км. автодороги Київ-Овруч вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП, у той час як останнього на місці вчинення правопорушення зазначеного в протоколі, не було.
У подальшому вказаний протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_10 направлено для розгляду по суті до Вишгородського районного суду Київської області.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 19.03.2014 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_10 закрито.
Дії ОСОБА_7 органами досудового слідства кваліфіковано за ч. 1 ст.366 КК України, як службове підроблення складання завідомо неправдивого офіційного документу ( в редакції від 18.04.2013 року).
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Зазначає, що висновок суду щодо виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад злочину кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України є надуманими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що на момент складання протоколу про вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, ОСОБА_7 не було встановлено особи, яка згідно інформації викладеної у рапорті ОСОБА_9 , керувала автомобілем марки «Фольцваген», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 . Проте, судом при ухваленні вироку не надано оцінку тому факту, що протокол про адміністративне правопорушення було складено саме на власника автомобіля, а не безпосередньо на водія, який допустив порушення.
Вказує, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є доказами вини ОСОБА_7 і доводить вчинення останнім злочину саме з прямим умислом, тобто ОСОБА_7 умисно в бланк протоколу про адміністративне правопорушення в графи прізвище, ім`я, по-батькові, дата, час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення вніс завідомо неправдиві дані про те, що саме ОСОБА_10 , являючись власником автомобіля марки «Фольцваген», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , 29.12.2013 близько 12 години 40 хвилин, не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка на 20 км автодороги Київ-Овруч, чим порушив вимоги п.2.4 Правил дорожнього руху, що відповідальність передбачена ст.122-2 КУпАП. На думку прокурора, в ході досудового розслідування провадження та судового розгляду здобуті достатні докази, які доводять вину ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Вказує, в порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України судом в мотивувальній частині вироку не вказані підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а лише наведено їх перелік та зазначено, що жоден із досліджених в суді доказів, на яких ґрунтується звинувачення, не підтверджує, що ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, вносив недостовірні відомості до протоколу серії АГ2 № 141107 та усвідомлював їх неправдивий характер.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону у судовому засіданні перевірив усі зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, давши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

При цьому, об`єктивних даних, які б із достовірністю підтверджували, що ОСОБА_7 навмисно вніс недостовірні дані в протокол про адміністративне правопорушення, у матеріалах кримінального провадження не виявлено.
Також при винесенні вироку судом першої інстанції правильно було враховано положення ст. 62 Конституції України та ст.17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Твердження апелянта, що суд розглядав справу однобічно, з явним виправдувальним ухилом, а вирок суду є невмотивованим, суперечить матеріалам справи.
Без належних підстав апелянт посилається і на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи прокурора про те, що суд всупереч вимог ст.374 КПК України дійшов суперечливого висновку щодо підстав виправдання ОСОБА_7 є надуманими, оскільки у вироку суду наведено підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Крім того, прокурор в апеляційній скарзі порушує питання про скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Разом з тим, підстав, передбачених ст.415 КПК України, для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.
Порушень вимог закону, які можуть бути підставою для скасування рішення суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: