Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 3 жовтня 2017 року касаційну скаргу прокурора на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002487.
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року, засуджено
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- за ч. 1 ст. 355 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.;
- на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 2 роки та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Скубу ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
- за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 рокувирок місцевого суду залишено без змін.
Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених. При цьому посилається на ту обставину, що місцевим судом не враховано у повній мірі особу засуджених та обставини вчинення злочинів, безпідставно звільнено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. У свою чергу, апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, допущених порушень не усунув та вирок місцевого суду залишив без змін.

За вироком суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними у тому, що вони, 8 березня 2016 року, з 9 год. по 9 год. 30 хв., проїжджаючи по вул. Тепловозній, що у м. Києві, поряд з будівлею з вивіскою «Reikars», за попередньою мовою групою осіб, у спосіб небезпечний для здоров`я потерпілого, із застосуванням зброї, незаконно позбавили волі ОСОБА_9 , з метою отримання боргу, який останній мав перед ОСОБА_5 .

Крім того, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, 8 березня 2016 року, з 9 год. по 9 год. 30 хв., проїжджаючи по вул. Тепловозній, що у м. Києві, поряд з будівлею з вивіскою «Reikars», примушував ОСОБА_9 до виконання цивільно-правових обов`язків, поєднано з погрозою застосування насильства над потерпілим, оскільки останній на той момент мав не виконані боргові зобов`язання перед ОСОБА_5 , а саме борг у сумі 3000 грн.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу і просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст.146, ч.1 ст.355 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.146 КК України та кваліфікація їх дій в касаційній скарзі не оспорюються.

Що ж стосується доводів касаційної скарги прокурора про порушення щодо засуджених загальних засад призначення покарання, а саме безпідставного звільнення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , призначаючи їм покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, виходив з того, що засуджений ОСОБА_5 раніше не судимий, є особою молодого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей. Засуджений ОСОБА_6 на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину. Одночасно судом враховано й конкретні обставини кримінального провадження. Обставиною, яка пом`якшує покарання судом визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання засудженим в ході судового розгляду не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засуджених без відбування покарання, але за умови здійснення за ними контролю з боку кримінально-виконавчої інспекції на підставі статей 75, 76 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звільнення засуджених від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України відповідає вимогам закону, а покарання, за своїм видом та розміром, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При розгляді апеляції прокурора, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі, належним чином вмотивував своє рішення та навів докладні мотиви з яких апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального та кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень по справі.

Істотних порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування постановлених щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , судових рішень, по справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року колегія суддів

постановила:
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3