АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1024/17 Справа № 183/588/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004273, № 0004288 за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року,ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
24.03.2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.15. ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до

позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового складання вищезазначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 881 грн.
Вирішено долю речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 15 жовтня 2016 року близько 00 годин 55 хвилин, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через хвіртку проник на огороджену територію домоволодіння будинку АДРЕСА_2 , де шляхом відкриття вхідних дверей, що не були зачинені на замок, таємно проник в середину вищевказаного будинку умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав належні ОСОБА_8 наступні речі: тюнер до супутникової антени «GLOBA» модель 7010А, вартістю 316.80 грн., зварювальний апарат «EDON», вартістю 1 178,00 грн., перфоратор «MATRIX», модель EHD1000-26, вартістю 289,80 грн., після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1 784.60 грн.
16 жовтня 2016 року близько 00 годин 05 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку проник на територію вказаного домоволодіння, після чого незаконно заволодів мопедом моделі «Defiant», об`єм двигуна 49,9 куб.см, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1280,00 грн.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м?якість та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України призначити покарання шляхом часткового складання вищевказаного покарання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року у виді 6 років позбавлення волі.

На його думку, судом під час прийняття рішення про визначення покарання обвинуваченому не враховано, що ОСОБА_7 вчинив ряд умисних корисливих злочинів проти власності, за що був засуджений до іспитового строку. В період іспитового строку, нехтуючи вимогами суду, ОСОБА_7 знову вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких. Вказане свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів.

Зазначене у сукупності свідчить про те, що обвинувачений веде антисоціальний спосіб життя, не мас постійного законного джерела доходу, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності, а також забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном. Відсутні будь-які відомості щодо перебування у останнього на утриманні неповнолітньої доньки, оскільки обвинувачений вказав, що тривалий час перебуває на реабілітації, судом не з`ясовано, яким чином він утримує неповнолітню доньку.

Вказав, що однією з пом`якшуючих обставин суд першої інстанції вказав про добровільне відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , однак викрадене майно повернуто потерпілим органом досудового розслідування, тобто обвинуваченим жодних дій щодо відшкодування спричиненого збитку не здійснено, у зв`язку з чим неможливо прийняти вказані обставини, як пом`якшуючі.

На його думку, залишається лише одна пом`якшуюча обставина - щире каяття, однак при таких обставинах суд позбавлений можливості застосування положень вимог ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказах, та судом правильно встановлена винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, та незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаним з проникненням у сховище, вчинене повторно, що підтверджується належними доказами, дослідженими судом першої інстанції та викладених у вироку.

Твердження прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є безпідставними.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається виключно на зазначені вище обставини, тобто мотивує незаконність вироку суду першої інстанції лише в частині призначеного покарання через його м?якість. Інші обставини кримінального провадження прокурор не оспорює. Його апеляційна скарга містить вимоги призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України призначити покарання шляхом часткового складання вищевказаного покарання з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року у виді 6 років позбавлення волі, оскільки прокурор вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України. На його думку, суд неправильно врахував відшкодування шкоди обвинуваченим потерпілим та знаходження на утриманні саме обвинуваченого його малолітньої доньки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вчинив злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, негативну характеристику за місцем його проживання складену 14.11.2016 року та позитивні характеристики за місцем проживання від 16.01.2017 року, з реабілітаційного центру при БОБФ «Милосердя-Дніпро» від 13.01.2017 року, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Відповідно до ч.2 ст.66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

На думку колегії суддів вищезазначені обставини суд першої інстанції вважає такими, що пом`якшують покарання. З цим твердженням погоджується і колегія суддів.

Суд першої інстанції обставин, що обтяжують покарання, не встановив, тому, на думку колегії суддів, призначив обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.3 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України, яке необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року,ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді: