Справа № 204/1712/17
У Х В А Л А

14 серпня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
захисника особи, відносно якої
застосовані примусові заходи
медичного характеру, - адвоката: ОСОБА_4
представників установи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
особи, відносно якої застосовані
примусові заходи медичного
характеру: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з залі судових засідань того ж суду заяву лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_5 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_9 , 1974 року народження, -
В С Т А Н О В И В:
Постановою Свердловського міського суду Луганської області від 16 листопада 2011 року до ОСОБА_8 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом. До кримінальної відповідальності притягався за ч. 1 ст. 115 КК України.
В заяві лікаря-психіатра, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 275 від 14 березня 2017 року, ставиться питання про те, що ОСОБА_8 страждає шизофренією параноїдної форми, безперервним типом перебігу, параноїдним синдромом, помірно-вираженим змішаним типом дефекту і за своїм психічним станом потребує подальшого застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом.
В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_5 підтримав свою заяву та пояснив, що ОСОБА_8 в теперішній час зумовлює особливу небезпеку для оточуючих.
Лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала розглядувану заяву лікаря-психіатра ОСОБА_5 .
Особа, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_8 в судовому засіданні просив змінити відносно нього вид примусових заходів медичного характеру на більш м`який.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в розгляді заяви лікаря-психіатра ОСОБА_5 , посилаючись на те, що вона складена ні лікуючим лікарем-психіатром ОСОБА_6 , яка безпосередньо лікує ОСОБА_8 , а лікарем-психіатром ОСОБА_5 , тобто не уповноваженою на те особою. При цьому захисник ОСОБА_4 зазначив, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, ст. 95 КК України та п. 15 Наказу Міністерства охорони здоров`я № 397 від 08 жовтня 2001 року у разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу.
Оцінюючи доводи захисника, суд виходить з наступного:
Відповідно до ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку.
Застосовуючи вищенаведені положення ч. 4 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, ч. 2 ст. 95 КК України та ч. 3 ст. 514 КПК України, суд приходить до переконання, що під поняттям «представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу», а також під поняттям «представник медичного закладу (лікар-психіатр), де тримається дана особа» потрібно розуміти не лише лікуючого лікаря, а й будь-якого уповноваженого в установленому законом порядку представника медичного закладу, де проходить лікування особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру. Більш того, суд зауважує на те, що безпосередня медична допомога у відповідному закладі пацієнту надається не лише лікуючим лікарем, а й іншими особами медичного персоналу.
Таким чином, суд розцінює доводи захисника ОСОБА_4 щодо неповноважності лікаря-психіатра ОСОБА_5 складати розглядувану заяву у якості неспроможних.
Також захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні акцентував увагу суду на відсутності правових підстав подальшого тримання ОСОБА_8 у ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», оскільки останнє рішення про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 було прийняте 27 жовтня 2016 року, тобто на теперішній час сплинув шестимісячний термін, на який судом було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру.
Аналізуючи доводи захисника ОСОБА_4 , суд виходить з наступного:
Відповідно до ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу.
Розглядувана заява лікаря-психіатра ОСОБА_5 надійшла до суду 23 березня 2017 року, тобто в рамках шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 95 КК України. З огляду на викладене суд вважає доводи захисника ОСОБА_4 необґрунтованими.
Крім того, захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні поставив під сумнів висновок комісії лікарів-психіатрів № 275 від 14 березня 2017 року. Одночасно захисник ОСОБА_4 акцентував увагу суду на тому, що згідно попередніх висновків комісій лікарів-психіатрів покращення стану психічного здоров`я ОСОБА_8 відбулося ще у 2015 році; при цьому в зазначених висновках містяться розбіжності в частині зазначення обставин протікання хвороби ОСОБА_8 та лікування останнього.
Суд не знаходить підстав для сумнівів у кваліфікованості лікарів-психіатрів, за підписами яких складений висновок № 275 від 14 березня 2017 року відносно ОСОБА_8 . Одночасно суд відзначає, що з урахуванням психіко-фізіологічних особливостей кожної людини протікання хвороби та її лікування має індивідуальний характер, чим і зумовлені розбіжності у висновках комісій лікарів-психіатрів, як в частині встановлених ОСОБА_8 у певний час діагнозів, так й в частині опису психічного стану ОСОБА_8 на протязі певного періоду часу.
Прокурор в судовому засіданні просила задовольнити заяву лікаря-психіатра ОСОБА_5 .
Вислухавши учасників процесу і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_8 страждає тяжким психічним розладом і вчинив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 94, 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, суд -
У Х В А Л И В:

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Свердловського міського суду Луганської області від 16 листопада 2011 року, відносно ОСОБА_9 , 1974 року народження, у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1