ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6650/17
провадження № 1-кп/753/350/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
основних присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
запасних присяжних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
при секретарі ОСОБА_8 ,
за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
обвинуваченого ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003900 відносно ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_15 .

Головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_15 , строк дії якого спливає.

Сторона обвинувачення, думку якої підтримав представник потерпілого, вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_15 , оскільки на даний час продовжують існувати ризики, встановлені під час обрання даного виду запобіжного заходу.

Сторона захисту, думку якої підтримав обвинувачений, категорично заперечувала проти продовження строку тримання їх підзахисного під вартою, вказуючи на відсутність для цього підстав. Посилалась на те, що підозра у вчиненні ОСОБА_15 кримінальних правопорушень, є недостатньо обґрунтованою, а ризики взагалі відсутні. Також просили врахувати тяжкий стан здоров`я обвинуваченого. Крім того зазначили, що існує безліч кримінальних проваджень, в яких обвинувачений тримається під вартою. При цьому наполягали на визначення конкретного місця утримання обвинуваченого - Київського СІЗО №13.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, головуючий виходить з наступного.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів провадження під час підготовчого судового засідання відповідно до ухвали суду від 23 лютого 2018 року відносно ОСОБА_15 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, строком до 23 квітня 2018 року включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, відомості, викладені в обвинувальному акті та Реєстрі матеріалів досудового розслідування в своїй сукупності можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_15 інкримінованих йому правопорушень.

При цьому судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі в організації готування до вбивства.
Приймаючи до уваги наявність підстав для розумної підозри щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_15 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень в сукупності з даними, що характеризують особу останнього, з огляду на серйозність обставин обвинувачення, тяжкості наслідків, з урахуванням обсягу обвинувачення, та суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про те, що наведені обставини збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з тим, судом приймається до уваги той факт, що обвинувачений тривалий час перебував у міжнародному розшуку.

Наведені обставини на думку суду свідчать про спокусу обвинуваченого уникнути судової процедури (справа Барфусс проти Чеської республіки) та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, судове провадження наразі тільки розпочато, потерпілий та інші учасники процесу не допитані, що свідчить про ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на вказаних осіб, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним.

Даних, які би свідчили про безумовну неможливість утримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я - немає.

При цьому дані про наявність міцних соціальних зв`зків обвинуваченого, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Також суд вважає, що вказане продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існують конкретні ознаки, які розкривають наявність справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність такого інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є непоправні можливі наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, ризики, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не зменшилися та є триваючими, а доказів, які б вказували протилежне, суду надано не було, тому суд вважає необхідним продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.

Разом з тим, вирішуючи питання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховуючи те, що останній обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із необхідністю застосування насильства, що мало призвести до смерті особи, вважає неможливим застосувати більш м`які запобіжні заходи та не визначає розмір застави.

Посилання сторони захисту на на наявність інших кримінальних проваджень, де ОСОБА_15 тримається під вартою, як на підставу для визнання недоцільним продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними, оскільки будь-якого значення для даного кримінального провадження не мають.

При цьому питання щодо визначення конкретної установи, де має утримуватись обвинувачений, не входить до компетенції суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 10 червня 2018 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий