АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/5310/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/579/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.08.2017 року по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000371 від 17.06.2016 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Степове Дніпропетровського району області, громадянина України, освіта середня, студента 2-го курсу Дніпродзержинського коледжу фізичного виховання, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10

обвинувавчений ОСОБА_9

захисника ОСОБА_11

законний представник ОСОБА_12

цивільний співвідповідач ОСОБА_13

потерпіла ОСОБА_6

потерпіла ОСОБА_7

представник потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8

представники потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_14 та ОСОБА_15

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 3 ( трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75, 104 КК України обвинуваченого звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, строком на 2 (два) роки.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого покладено обов язки: періодично з являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , у солідарному порядку, на користь:

-потерпілих: ОСОБА_6 у відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином 5789 (п ять тисяч сімсот вісімдесят дев ять) грн.; моральної шкоди 75000 (сімдесят п ять тисяч) грн.,

-ОСОБА_7 у відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином 12196, 79 (дванадцять тисяч дев яносто шість) грн.; моральної шкоди 150000 (сто п ятдесят тисяч) грн.

Вирішено питання по речовим доказам та процесуальним витратам.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017р., щодо ОСОБА_9 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м якість призначеного покарання.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить вирок Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017р., щодо ОСОБА_9 скасувати та ухвалити свій вирок, призначивши обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. ст. 75,104 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Також просить звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі пункту «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить вирок Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017р. щодо ОСОБА_9 змінити та призначити більш суворе покарання у вигляді позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України.

Задовольнити позовні вимоги по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.

В апеляційні скарзі потерпіла ОСОБА_7 , представник потерпілої ОСОБА_8 , кожен окремо, просять вирок Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017р. щодо ОСОБА_9 змінити та призначити більш суворе покарання у вигляді позбавлення волі ,без застосування ст. 75, 104 КК України.

Задовольнити позовні вимоги по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не оскаржуючи вирок у частині призначеного покарання, просить вирок Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року скасувати в частині вирішення цивільного позову.

Окрім того, обвинуваченим ОСОБА_9 було подане клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до обставин встановлених судом та викладених у вироку суду , 16 червня 2016 року, приблизно о 20.30 год., у Центрально-Міському районі, міста Кривого Рогу, у світлий час доби, по сухому асфальтному покриттю другорядної дороги проспекту Поштового, позначеній дорожнім знаком 2.1 «Дати дорогу», з боку вулиці Пушкіна, у напрямку вулиці Вершиніна, рухався автомобіль «Кіа Черато», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким у порушення вимог п. 2.1 «а» «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, відповідно до якого:

2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі…

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»

керував неповнолітній водій ОСОБА_9 , який не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом. У цей час по проїжджій частині головної дороги вул. Електроніки, позначеній дорожнім знаком 2.3 «Головна дорога», з боку вулиці Толстого, у напрямку вулиці Кобилянського, рухався автомобіль «Тойота Корола», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Під час подальшого руху вказаних транспортних засобів, водій ОСОБА_9 наближаючись до нерегульованого перехрестя проспекту Поштового та вулиці Електроніки, у порушення вимог п.16.11 та д.з.2.1 «Правил дорожнього руху», відповідно до яких:

п.16.11. «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

Д.з.2.1 «Дати дорогу»: «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі»;

не надав дорогу автомобілю «Тойота Корола», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався по головній дорозі, та допустив з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були травмовані водій ОСОБА_7 , та пасажири ОСОБА_6 і неповнолітній ОСОБА_16 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1475 від 12.08.2016 року потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1476 від 11.08. 2016 року у потерпілої ОСОБА_6 були виявлені тяжкі тілесні ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи №1996 від 25.10.2016 року потерпілому ОСОБА_16 спричинено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, вдавлений уламковий перелом лобної кістки з розповсюдженням на дах орбіти ліворуч, геморагічний забій лівої лобної долі, синець обличчя, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Відповідно до висновку авто-технічної експертизи №19/10.1-184 від 24.10.2016 року при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_9 по керуванню автомобілем «Кіа Черато» убачаються невідповідності вимогам п. 16.11. та д.з.2.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Між порушенням водієм ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.16.11 та д.з 2.1 Правил дорожнього руху України та наслідками, заподіянням потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 тяжких тілесних ушкоджень, убачається прямий причинний зв`язок.

Прокурор обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує, що суд при ухваленні оскаржуваного вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_9 призначив покарання, яке через м якість є несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та обставинам, що пом якшують та обтяжують його покарання.

Прокурор вказує на те, що судом не в повній мірі враховано, що неповнолітній ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що не має ані права керувати транспортним засобом, ані належного досвіду керування, взявши автомобіль без дозволу, запропонував трьом неповнолітнім хлопцям покататися в автомобілі, наражаючи їх життя та здоров я на небезпеку. ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України з необережності. Разом з тим, судом належним чином не враховано, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпілими є три особи ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , неповнолітній ОСОБА_16 , кожному з яких заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Окрім того, прокурор звертає увагу на те, що під час судового розгляду потерпілі ОСОБА_7 , яка тривалий час проходила лікування після вказаної дорожньо транспортної пригоди, та ОСОБА_6 в судовому засіданні висловили думку щодо найсуворішого покарання для обвинуваченого ОСОБА_9 .

Також у порушення вимог ст. 374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку не вказав на наявність або відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 .

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор вказує, що вироком Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, тобто необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12КК України, останній підлягає звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі пункту «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпіла ОСОБА_6 обгрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на те, що вирок суду в частині призначення покарання є необґрунтованим, з підстав його невідповідності ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, у зв`язку з необ`єктивним ставленням суду до з`ясованих обставин.

Так під час судового слідства, обвинувачений ОСОБА_9 не вчинив жодних дій, які б свідчили про його щире каяття. Він жодним чином не проявив свою увагу до вирішення тих наслідків, які настали для потерпілих. Він не мав наміру зустрітися і попросити вибачення, не надав жодної допомоги на лікування. Лише після початку судового розгляду, зрозумівши невідворотність покарання, обвинувачений вирішив відшкодувати завдану шкоду, і то не в повному обсязі.

Також під час досудового слідства і судового розгляду, обвинуваченим ОСОБА_9 не була надана жодна інформація, що стосується ДТП, яка раніше була не відома. Факт скоєння ДТП був зафіксований протоколом огляду місця події з додатками у вигляді схеми і фото таблицею, механізм ДТП було встановлено з показів свідків і слідчого експерименту, зафіксовано на камеру відео спостереження, і частково з проведених експертиз. Отже, ОСОБА_9 лише був допитаний на досудовому слідстві, і ніякої невідомої інформації під час свого допиту, як слідчому так і суду, під час судового розгляду справи не надав. І тільки під тиском доказів, з метою пом`якшення покарання, обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою вину у скоєному злочині.

На думку потерпілої суд, всупереч вимогам Закону у вироку не описав обставини, на підставі яких слід визнати щире каяття і сприяння розкриттю злочину в якості пом`якшуючих обставин. Навпаки, в ході судового розгляду жодна із пом`якшуючих обставин встановлена не була, і свого підтвердження не знайшла.

Потерпіла ОСОБА_6 вважає, що з урахуванням отриманих нею тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, вона перенесла моральні страждання, вимоги по яким суд безпідставно зменшив.

Потерпіла ОСОБА_7 , представник потерпілої ОСОБА_8 обґрунтовуючи апеляційні скарги вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час досудового слідства не вчинив жодних дій, які б вказували на його щире каяття. Він жодним чином не проявив свою увагу до вирішення тих наслідків, які настали для потерпілих. Він не мав наміру зустрітися і попросити вибачення, не надав жодної допомоги на лікування. Лише після початку судового розгляду, зрозумівши невідворотність покарання, обвинувачений вирішив відшкодувати завдану шкоду, і то не в повному обсязі. Таким чином, його не активні дії, вказують лише на його не щирість, і бажання уникнути відповідальності.

Окрім того, потерпіла та її представник в своїх апеляційних скаргах вказують на те, що судом задоволено вимоги щодо оплати лікування, однак було відмовлено у вимозі потерпілої про відшкодування вартості ушкодженого автомобіля «Тойота Корола», посилаючись на те, що дана вимога повинна подаватися в порядку цивільного судочинства, шляхом подачі позовної заяви до страхової компанії. Сума матеріального збитку внаслідок дорожньо транспортної пригоди, в наслідок якої пошкоджено автомобіль «Тойота Корола», складає 173407,51 грн. Вказана сума підтверджується висновком судової авто товарознавчої експертизи. Ставити під сумнів даний висновок експерта у суду немає підстав.

Потерпіла ОСОБА_7 та її представник вважають, що з урахуванням отриманих нею тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, потерпіла перенесла моральні страждання, вимоги по яким суд безпідставно зменшив.

Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала апеляційну скаргу, доповнення до неї, просила її задовольнити, частково підтримала апеляційні скарги потерпілих, представника потерпілої, проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечувала.

Потерпіла ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_14 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити у повному обсязі, підтримали апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , проти апеляційної скарги прокурора, доповнення до неї, апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 заперечували.

Потерпіла ОСОБА_7 , представники потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_15 кожен окремо, підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити у повному обсязі, підтримали апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 , проти апеляційної скарги прокурора, доповнення до неї, апеляційної скарги обвинуваченого заперечували.

Обвинувачений ОСОБА_9 , законний представник ОСОБА_12 , цивільний співвідповідач ОСОБА_13 , захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційної інстанції, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілих та їх представників, апеляційної скарги та доповнення до неї прокурора, просили вирок суду першої інстанції скасувати, в частині вирішення цивільного позову, а апеляційні скарги потерпілих та їх представників залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про звільнення його від призначеного вироком суду покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора, потерпілих, представника потерпілої захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частина 3 ст. 374 КПК України передбачає, що у мотивувальній частині вироку зазначаються статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винними у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи , якій висунуте обвинувачення , і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків , передбачених цією статтею.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, ОСОБА_9 органом досудового слідства обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Судова колегія вважає, що вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки судом в мотивувальній частині вироку було зазначено , що дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.2 ст.268 КК України. В той час, як в резолютивній частині вироку суд визнав ОСОБА_9 винним та призначив покарання за ч.2 ст.286 КК України.
Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок та зазначити в мотивувальній частині вироку про те , що дії обвинуваченого ОСОБА_9 повинні бути кваліфіковані за ч .2 ст. 286 КК України.
Однак, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції, а клопотань про дослідження обставин справи від учасників кримінального провадження не надійшло, то суд апеляційної інстанції позбавлений можливості , за власною ініціативою , дослідити обставини та вирішити питання про правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 та відсутні будь які апеляційні підстави для прийняття свого рішення.
У зв`язку з чим, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ч. 2 ст. 9 КПК, яка передбачає обов`язок надання належної правової оцінки обставинам кримінального провадження, а також ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК, скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді справи суду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляціях скаргах та прийняти законне та обґрунтоване рішення.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, яка вказує на те, що призначаючи новий розгляд у суді 1-ї інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншому закону України про кримінальну відповідальність та покарання, судова колегія не вирішує питання щодо м`якості призначеного покарання, на що посилаються у своїх апеляційних скаргах прокурор та потерпілі.
Одночасно суду, при повторному розгляді необхідно розглянути клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».
Окрім того, колегія суддів вважає, що при розгляді цивільного позову потерпілих судом першої інстанції не в повному обсязі були прийняті до уваги вимоги ст. ст. 1187, 1191 ЦК України.
Так, суд відмовляючи у вимозі потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування вартості ушкодженого автомобіля «Тойота Корола», зазначив про те, що дана вимога повинна подаватися в порядку цивільного судочинства, шляхом подачі позовної заяви до страхової компанії , що суперечить вимогам ст. 1191 ЦК України, відповідно до якої за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом ст. 1191 ЦК України та п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

При цьому, слід визнати необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 в тій частині , що суд безпідставно стягнув завдану потерпілим шкоду, солідарно, з нього та власника джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_13 , оскільки суд при вирішені цивільного позову потерпілих керувався вимогами ч.4 ст. 1187 ЦК України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до яких власник джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не було встановлено зазначених обставин , зважаючи на те , що ОСОБА_13 не звертався до поліції з заявою про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ст.289 КК України , за незаконне заволодіння належним йому автомобілем «Кіа Черато», реєстраційний номер НОМЕР_1 та відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 не обвинувачувався у незаконному заволодінні транспортним засобом.

Тому, вирішуючи питання про солідарну відповідальність обвинуваченого ОСОБА_9 та власника джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_13 суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги вимоги ч.4 ст.1187 ЦК України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до яких , якщо протиправним діям особи сприяла недбалість власника джерела підвищеної небезпеки (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладена як на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, так і на його власника.

Тому, при новому розгляді справи суду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляційних скаргах потерпілих, в частині вирішення заявлених потерпілими цивільних позовів та прийняти законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог ст.ст. 1166 , 1187 , 1191 ЦК України.
На підставі ст.ст. 7, 9, 370, 376, 404, 405, 409, 410, 415 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.08.2017 року по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000371 від 17.06.2016 року щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати та призначити новий судовий розгляд.
Обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов' язнення залишити без змін.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4