Справа № 298/1563/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

16.04.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 /головуючої /,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українція. Громадянина України, з середньою освітою, несудимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч .2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком в один рік.
На підставі ст.75, ст.76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на два роки та покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 390 від 31.10.2017 року, потерпілий ОСОБА_10 , отримав множинні тілесні ушкодження, в тому числі тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступила смерть потерпілого. Ці тілесні ушкодження є характерними для ДТП, виникли одномоментно або в швидкій послідовності одне за одним внаслідок удару виступаючими частинами транспорту та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті гр. ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд в порушення вимог ст. 75 КК, звільнив обвинуваченого від відбування додаткового покарання, що суперечить вимогам ст. 77 КК України та є істотним порушення норм КПК. Тому просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України таке ж покарання, яке призначив суд першої інстанції, а саме три роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. В решті вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який апеляційну скаргу підтримав; обвинуваченого, який просив вирок залишити без зміни ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах заявлених вимог щодо правильності звільнення від відбування призначеного покарання в частині додаткового, оскільки учасниками судового розгляду кваліфікація діяння ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України, доведеність вини та призначення покарання за цим обвинуваченням, в контексті справедливості, достатності і необхідності, а також підставності застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України, не оспорюються.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні обвинуваченого від відбування додаткового покарання, то апеляційний суд їх вважає обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Даною нормою закону не передбачено звільнення від відбування додаткового покарання.
Отже, суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого від призначеного покарання, мав в резолютивній частині вироку зазначити про таке звільнення від основного покарання. При цьому, суд залишив поза увагою норму закону, якою передбачено призначення додаткового покарання у разі звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, зокрема, ст.77 КК України. Цією нормою закону визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Позбавлення прав керування входить у поняття позбавлення займатися певною діяльністю.
Суд першої інстанції дійшовши висновку про призначення додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, необґрунтовано та всупереч ст.77 КПК України звільнив ОСОБА_8 від його відбування.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції невірно застосував закон, який не підлягав застосуванню, чим допустив неправильне застосуванням закону про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На підставі викладеного апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню як обгрунтована, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку, відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 420 КПК України, за яким призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком в один рік підлягає самостійному виконанню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 , 409, 420 КПК України, апеляційний суд , -
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_9 -задовольнити.
Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває законної сили з моменту його проголошення. На нього може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку невідкладно вручити обвинуваченому ОСОБА_8 та прокурору.

Судді :