Справа № 675/2234/16-к
Провадження № 1-в/675/101/2017
У Х В А Л А
"26" грудня 2017 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду у м. Ізяславі в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сімферополь АР Крим,
який до засудження проживав у
АДРЕСА_1 , такого, що відбуває покарання у Державній установі «Замкова
виправна колонія (№ 58)», про неналежні умови відбування покарання,
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою з приводу неналежних умов відбування покарання, мотивуючи це тим, що він відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» у виді довічного позбавлення волі. Засуджений вказує, що законодавством України визначені норми житлової площі на одного засудженого, однак у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» вказані норми не дотримуються. ОСОБА_5 посилається на те, що розміри приміщень, в яких він утримується, є недостатніми, внаслідок чого засуджений зазнає фізичних та психологічних страждань. В зв`язку з вказаними обставинами просить вжити заходів суддівського реагування.
Засуджений ОСОБА_5 , захисник засудженого ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечував.
Допитавши засудженого, вислухавши висновок прокурора, дослідивши матеріалі справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; норми Конституції України є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
21 Конституції України проголошено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Відповідно до ст. 5 Кримінально-виконавчого Кодексу України кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 7 Кримінально-виконавчого Кодексу України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Абзацом 2 частини 1 ст. 8 Кримінально-виконавчого Кодексу України визначене право засуджених на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню. Заходи впливу можуть застосовуватися до засуджених виключно на підставі закону; засуджені не можуть бути піддані медичним або іншим подібним дослідженням незалежно від їх згоди.
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Колегії суддів Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 01 червня 2004 року за ст. ст. 187 ч. 4; 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. п. 1, 4, 6, 9, 12; 115 ч. 2 п. п. 1, 4, 6, 9, 12; 309 ч. 1, 70, 71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. З 13 жовтня 2005 року відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)».
Відповідно до ч. 1 ст. 115 Кримінально-виконавчого Кодексу України особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри.
Факт недотримання встановлених норм житлової площі в камерах сектору для утримання засуджених до довічного позбавлення волі підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема вказівками заступника Шепетівської місцевої прокуратури. Разом з тим, не виявилось можливим встановити, в яких саме приміщеннях та протягом якого часу ОСОБА_5 утримувався з порушенням встановлених норм житлової площі, оскільки у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» не ведеться відповідного обліку. Крім того, суд звернув увагу неодноразові звернення адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» до компетентних органів про переповненість сектора довічного утримання: до 25% понад фактично передбаченої кількості засуджених відповідно до технічної можливості забезпечення законодавчо встановлених житлово-побутові умов.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального Кодексу України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати крім питань, передбачених в п. п. 1-13, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення доступу до правосуддя осіб, які утримуються в установах попереднього ув`язнення та виконання покарань» № 1491-VIII від 7 вересня 2016 року, який набрав чинності 08 жовтня 2016 року, у ст. ст. 537 та 539 КПК України внесені зміни, зокрема, ч. 1 ст. 537 КПК України доповнена п. 13-1: про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, а ст. 539 ч. 9: розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаною заявою після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення доступу до правосуддя осіб, які утримуються в установах попереднього ув`язнення та виконання покарань» № 1491-VIII від 7 вересня 2016 року, а тому суд знаходить за доцільне роз`яснити засудженому порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань відповідно до положень вищезазначеного закону.
Керуючись Конституцію України, ст. ст. 376, 537, 539 КПК України, ст. ст. 5, 7, 8, 115 КВК України,
п о с т а н о в и в :
Вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.
Встановити, що утримання ОСОБА_5 в приміщенні, жила площа якого на одного засудженого є меншою, ніж чотири квадратні метри, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 115 Кримінально-виконавчого кодексу України.
В задоволені решти вимог ОСОБА_5 відмовити.
Роз`яснити засудженому право звернутись з відповідним адміністративним позовом до адміністративного суду, при цьому відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1