Справа № 462/2999/17
У Х В А Л А
30 березня 2018 року Слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області про відмову у визнанні потерпілим,

встановив:
15.03.2018 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати постанову слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 27.02.2018 року про відмову у визнанні потерпілим незаконною, скасувати постанову слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 27.02.2018 року та зобов`язати слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000927 від 03.09.2017р. Свої вимоги мотивує тим, що зазначена постанова є незаконною, а дії слідчого грубо порушують вимоги КПК України.

Скаржник у судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмове клопотання про розгляд скарги у його відсутності, а відтак, з метою забезпечення права скаржника на доступ до правосуддя, слідчий суддя вважає за можливим розглянути скаргу без його участі.

У судове засідання не з`явилася службова особа СВ Залізничного відділу поліції ГУНП України у Львівській області, проте це не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Вивчивши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 (третя особа: ЛКП «Навколо базару») про стягнення коштів було ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5000,00 грн. матеріальної шкоди.

19.01.2017 року до Залізничного ВП ГУНП у Львівській області надійшло подання начальника Залізничного ВДВС м. Львов ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_6 про внесення відомостей в ЄРДР, які містяться у вказаному поданні щодо дій ОСОБА_5 , які містять ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

09.03.2017 року слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000927 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

23.02.2017 року до Залізничного ВП ГУНП у Львівській області надійшло клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000927.

Постановою слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 27.02.2018 року ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000927.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З аналізу вищевказаних норм КПК України слідує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Разом з тим, умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчий при винесенні такої обмежився лише тим, що слідчим не встановлено факту завдання ОСОБА_3 шкоди даним кримінальним правопорушенням, а також тим, що ОСОБА_3 не надано жодних підтверджуючих даних заподіяння йому шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України. Однак, при цьому слідчим не взято до уваги ту обставину, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 29.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5000,00 грн. матеріальної шкоди набрало законної сили та рішення на даний час не виконано.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова винесена передчасно, оскільки обставини, наведені слідчим у оскаржуваній постанові не можна вважати очевидними та достатніми, та слідчим при цьому не вжито належних заходів для з`ясування факту завдання шкоди ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням, а тому дану постанову слід скасувати.

Разом з тим, скарга в частині вимог про зобов`язання слідчого визнати скаржника потерпілим у вказаному провадженні та винести постанову не підлягає задоволенню, оскільки кримінально-процесуальне законодавство не передбачає прийняття слідчим суддею імперативного процесуального рішення про визнання особи потерпілим, зокрема, не передбачено і прийняття такого рішення, як зобов`язання слідчого визнати особу потерпілим.

Щодо вимоги про визнання незаконною постанови слідчого Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області, то відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З аналізу положень закріплених у вищевказаній статті КПК України слідує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає чіткий перелік ухвал, які може виносити слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, зазначений перелік є вичерпний та не підлягає розширеному тлумаченню, до цього переліку не входить ухвала про визнання незаконною постанови Залізничного ВП ГУНП у Львівській області.

Оскільки у повноваження слідчого судді не входить винесення ухвали про визнання незаконною постанови Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, тому у задоволенні скарги в частині цієї вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 306,307,318-380 КПК України,

постановив:
Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 27.02.2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 23.02.2017 року про визнання потерпілим.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала остаточна та в силу ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.