Справа № 635/3513/17
Провадження № 1-в/635/1094/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 року

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , який утримується в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

- 14 липня 2010 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 25 листопада 2010 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- 02 березня 2012 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 11.02.2013р. умовно-достроково на невідбутий строк покарання 01 рік 24 дні;

- 11 квітня 2014 року Ленінським районним судом міста Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

з а с у д ж е н и й: 05 серпня 2015 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 засуджений 05 серпня 2015 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 07.09.2015 р.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2016 року ОСОБА_4 в строк відбування покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2015 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 24 листопада 2014 року по 07 вересня 2015 року відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання - 24.11.2014 року.

Кінець строку відбуття покарання - 10.02.2018 року.

Засуджений ОСОБА_4 , який утримується в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» звернувся до суду з клопотанням, яким просить вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 539 КПК України при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час місця розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, інші особи у разі необхідності. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причині неприбуття.

Оскільки, особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, в судове засідання не з`явилися, але до суду звернулися з заявами, в яких просили розглянути клопотання без їх участі, суд вважає за можливим на підставі ч. 4 ст. 539 КПК України розглянути клопотання у відсутність осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суд, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали особової справи, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 04.12.2014р. Під час тримання в Хаоківській установі виконання покарань (№27) характеризувався негативно, порушував режим тримання, за що мав стягнення, заохочень не мав, до праці не залучався.

З 18 вересня 2015 року ОСОБА_4 відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

За час відбування покарання допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності три рази. Внаслідок проведеної роботи змінив свою поведінку на кращу. На теперішній час стягнення погашені, має два заохочення, характеризується позитивно. На виробництві установи не працевлаштований, але бере активну участь в роботах по благоустрою колонії та відділення СПС №4,5. Дбайливо ставиться до майна установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Відвідує виховні заходи, які проводяться в колонії, бере участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться з зацікавленістю.

Питання щодо можливого застосування ст.ст. 100, 101 КВК України було розглянуто 02.03.2016р., комісією установи було вирішено відмовити у застосуванні даних статей, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування ст. 82 КК України було розглянуто 12.10.2016р., комісією установи було відмовлено у застосуванні даної статті, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України було розглянуто 01.03.2017р., комісією установи було відмовлено у застосуванні даної статті, як особі, яка не довела свого виправлення.

Засуджений ОСОБА_4 відбув більше 2/3 частки фактичного строку покарання.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання

Відповідно до положень ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи питання щодо можливого застосування до ОСОБА_4 положення ст. 81 КК України комісією установи було розглянуто 01.03.2017р. та ОСОБА_4 було відмовлено у застосуванні даної статті, як особі, яка не довела свого виправлення. Тобто, це питання комісія установи вирішувала за 2 роки 3 місяці 7 днів відбування покарання ОСОБА_4 , який за вказаний період не мав жодного заохочення, а лише мав чотири стягнення.

ОСОБА_4 неодноразово засуджувався за вчинення тяжких корисливих злочинів та знову вчинив тяжкий злочин у період з 2016 року по 2017 рік.

Більш того, згідно даних особової справи на засудженого 01 лютого 2013 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області засудженого ОСОБА_4 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання на 01 рік 24 дні, але вже 09 лютого 2014 року, тобто в період невідбутої частини за попереднім вироком, вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності.

Згідно даних довідки про працевлаштування ОСОБА_4 в Державній установі «Темніської виправної колонії (№100)» засуджений на протязі 2016-2017 років не працював, що свідчить про небажання засудженого ставати на шлях перевиховання та виправлення.

Зазначені обставини свідчать про неефективність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для виправлення засудженого ОСОБА_4 .

Суд вважає, що за час відбування покарання поведінка засудженого, ставлення засудженого ОСОБА_4 до праці, додержання ним вимог режиму, не доводять його виправлення, а тому суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_4 вимог ст. 81 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 , який утримується в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)», про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвалу направити до Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» для виконання.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1