Справа № 1-67/10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2010 року Кіровський райсуд М.Кіровограда

в складі головуючого судді: Могильного О.П.

при секретарі: Комар А.І.

за участю прокурора : Ремез А.

захисника ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, на утриманні має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_5, пенсіонера, раніше не судимого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 140 КК України,-

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_3 працюючи лікарем-анестезіологом Кіровоградської центральної районної лікарні, вчинив неналежне виконання своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що причинило тяжкі наслідки для хворої ОСОБА_4 при наступних обставинах:

15.04.2002 року зі скаргами на гострий біль внизу живота в Кіровоградську центральну районну лікарню звернулась ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6. Після обстеження в гінекологічному відділенні лікарні, ОСОБА_4 поставлено діагноз: лівобічний піосальпінкс, пельвеоперитоніт та призначено антибактеріальну і дезінтоксаційнну терапію. Через декілька годин, у зв'язку з погіршенням стану хворої, лікарями Кіровоградської центральної районної лікарні колегіально (комісійно) прийнято рішення про необхідність оперативного втручання. На вказану операцію хвора погодилась, про що свідчить її письмова згода.

В цей же день, приблизно в 18.00 годин перед початком проведення операції в приміщенні операційної Кіровоградської центральної районної лікарні, розташованої по вул. Аерофлотська, 5 в м. Кіровограді, лікар-анестезіолог зазначеної лікарні - ОСОБА_3, маючи відповідну кваліфікацію та стаж роботи в галузі медицини (анестезіологом 16 років), неналежно виконуючи свої професійні обов'язки через недбале та несумлінне ставлення до них, порушуючи вимоги статті 49 Конституції України, якою передбачено право кожного на охорону здоров'я та медичну допомогу; п. 4 - 6 Положення про лікаря-анестезіолога структурного підрозділу служби анестезіології Затвердженої наказом Міністерства здоров"я України № 303 від 08.10.1997 року, згідно яких відповідно до завдань відділення лікар-анестезіолог забезпечує і несе безпосередню відповідальність за необхідний рівень спеціального обстеження хворого, проведення знеболювання: забов'язаний проводити огляд хворого в передопераційному періоді з метою якіснішого клініко-лабораторного обстеження та передопераційної підготовки, відповідно до графіка операцій: має право призначати додаткові обстеження для вибору оптимального методу

вимог п. 4.1 Положення про відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Затвердженої головним лікарем Кіровоградської ЦРЛ, згідно якого персонал анестезіологічної служби визначає найбільш оптимальний метод анестезії, здійснює медикаментозну передопераційну підготовку, проводить загальну і регіональну анестезії при операціях, пологах; в порушення вимог Міжнародного кодексу медичної етики, згідно якого якщо лікар не має можливості провести дослідження чи лікування, він зобов'язаний залучити іншого лікаря, у якого є такі можливості, не провівши при первинному огляді переднаркозної оцінки стану дихальних шляхів хворої та не встановивши ризик тяжкої інтубації (анамнез, фізикальне обстеження з урахуванням анатомічних особливостей хворої вузький рот, скошена щелепа, довга шия, збільшена щитовидна залоза, зробив три невдалі спроби ввести хворій ендотрахеальний наркоз, від яких стан хворої погіршився, в зв'язку з чим оперативне втручання було припинено. Після першої невдалої спроби інтубації трахеї, лікар-анестезіолог ОСОБА_3 не викликав старшого за фахом лікаря та не вирішив питання про проведення трахеотомії. Зазначені дії спричинили тяжкі наслідки для хворої ОСОБА_4 у вигляді настання важкої гіпоксії та післягіпоксичної енцефалопатії з розвитком неврологічних розладів та настання інвалідності першої групи.

Згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 160 від 06.12.2006 року зазначені помилки лікаря-анестезіолога ОСОБА_3 спричинили тяжкі наслідки для хворої ОСОБА_4 у вигляді настання важкої гіпоксії та післягіпоксичної енцефалопатії з розвитком неврологічних розладів, що відноситься до першої групи інвалідності. Між діями лікаря-анестезіолога ОСОБА_3 та настанням інвалідності ОСОБА_4 мав місце причинний зв'язок.

Згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 539 від 22.05.2008 року, в якому зазначено, що за умов своєчасного виявлення анатомічних особливостей (вузький рот, довга шия), які не є аномаліями розвитку, можна було запобігти тяжких наслідків при введенні наркозу.

Між діями лікаря-анестезіолога ОСОБА_3 та настанням інвалідності ОСОБА_4 мав місце причинний зв'язок.

Згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 472 від 21.01.2009 року в якому зазначено, що між діями лікаря-анестезіолога ОСОБА_3 та настанням інвалідності хворої ОСОБА_4 існує прямий причинний зв'язок.

Допитаний в судовому засіданні підсудний вину свою не визнав та пояснив, що 15 квітня 2002 року консіліумом лікарів-гінекологів було прийнято рішення про проведення оперативного лікування ОСОБА_4 в ургентному порядку, тобто в терміновому. Рішення про те, який саме наркоз застосовувати, консіліум лікарів не приймав, таке рішення прийняв він, оскільки такий існував тоді порядок. В зв'язку з тим, що тривалість такої операції не завжди можливо передбачити, то він прийняв рішення про застосування ендотрохіального наркозу. Хвора ОСОБА_4 була оглянута перед операцією, ним було замічено та зафіксовано анатомічні особливості вузький рот, довга шия та скошена щелепа. Бувають випадки, що з такими пацієнтами все проходить добре. Приблизно біля 18 години хвора була взята в операційну для проведення оперативного втручання в зв'язку з гнійним процесом в черевній порожнині. Хворій ОСОБА_4 ним було введено "Сибазон» та водний наркоз „Тіопінтал натрію". Все було введено внутрішньовенно в допустимій дозировці. Потім хворій була проведена штучна вентиляція легень дихальним апаратом та проведена перша спроба інтубації трахеї. Перша спроба ввести інтубаційну трубку не вийшла тому, що у хворої були анатомічні труднощі - не видно голосової щілини і надгортані. Далі він зробив ще дві спроби ввести інтубаційну трубку, які теж в нього не вдалися через анатомічні труднощі. Три спроби інтубації трахеї дозволені медичною літературою та практикою. Після третьої невдалої спроби ввести інтубаційну трубку в трахею, у хворої виник незначний цианоз ( посиніння) шкіри, та появилось зменшення частоти пульсу. Після цього їй було введено атропін, проведена штучна вентиляція легень, стан хворої покращився. Враховуючи, що хвора

була взята на операцію після 18 годин, і він в лікарні залишився один фахівець в цій області, то покликати на допомогу кого-небудь не було змоги. Далі хвора була переведена в реанімаційне відділення, де їй надавалась вся необхідна допомога. Операція ОСОБА_4 була позапланова, ургентна. В 17 год. ЗО хв. його поставили перед фактом, що призначена операція консіліумом лікарів-гінекологів. До того часу його ніхто не повідомив, що хвора знаходиться в гінекологічному відділенні з підозрою на гнійний процес в червній порожнині. Йому сказали, щоб він оглянув хвору в ургентному порядку. Під час огляду хвора знаходилась під капельницею і через це огляд повністю провестись не міг. В його практиці неодноразово були хворі зі складною інтубацією трахеї і все закінчувалось добре. Він вважає, що в даному випадку це індивідуальні особливості хворої, які передбачити неможливо. На момент проведення інтубації в лікарні крім нього не було жодного лікаря і він не міг нікого покликати на допомогу. Згідно медичних документів та клінічних протоколів він міг і мав право проводити до трьох спроб інтубації. В даному випадку у хворої була проходимість дихальних шляхів і проводилась штучна вентиляція легень. Відповідно до клінічного протоколу надання меддопомоги хворим зі складною інтубацією трахеї він мав право робити до трьох спроб інтубації. Це підтверджено також науково-практичними статтями в журналі „Клінічна анестезіологія і реаніматологія'" „ Протокол забезпечення прохідності дихальних шляхів", в якій зазначено алгоритм дій лікарів при тяжкій інтубації трахеї в ургентній хірургії: провести не більше 2-х, 3-х спроб інтубації, покликати на допомогу старшого фахівця, пробудити хворого. Все це він виконав в повному обсязі, діяв правомірно. Вважає, що висновок експертизи є необгрунтованим і містить протиріччя.

Однак, незважаючи на те, що вину ОСОБА_3 в неналежному виконанні своїх професійних обов'язків при наданні медичної допомоги ОСОБА_4 не визнав, його вина підтверджується зібраними та перевіреними по справі доказами:

Потерпілий ОСОБА_2 показав, що У 1995 році його дочка ОСОБА_5 вийшла заміж за ОСОБА_6. Від спільного шлюбу мають трьох дітей. 14.01.02 року ОСОБА_4 в Кіровоградській ЦРЛ народила близнят, виписана з лікарні після родів без патологій та в нормальному стані здоров"я. Нормально себе почувала до 15.04.02 року. Цього дня зранку ОСОБА_4 поскаржилася на біль в нижній частині живота. ОСОБА_5 груддю покормила дітей і разом з чоловіком відразу звернулися за консультацією до лікаря-гінеколога ОСОБА_7, явтручання і Романів відповіла, що необхідно і що завтра може бути запізно. Лікар повідомила, що у ОСОБА_4 лопнула маточна труба і необхідно хірургічне втручання, оскільки € внутрішня кровотеча. Це все проходило вже в другій половині дня ближче до вечора. ОСОБА_6 йому говорив, що ОСОБА_4 почала говорити та переживати, що вона може не витримати наркозу і не проснутись, вона також про це говорила ОСОБА_7 та пізніше анестезіологу ОСОБА_3 Після лікаря-гінеколога ОСОБА_4 пішла на прийомний покій. Після цього були оформлені необхідні медичні документи і ОСОБА_4 положили в палату та почали готувати до операції. Він точно сказати не може, чи давала ОСОБА_4 письмову згоду на проведення операції, чи не давала. ОСОБА_6 почав запитувати лікаря ОСОБА_7, як же бути з тим, що необхідно кормити груддю трьохмісячних дітей, на що Романів відповіла, що операція не складна, пройде добре і що ОСОБА_4 завтра вже буде дома.

Коли ОСОБА_4 знаходилась вже в палаті перед операцією, то була в дуже збудженому стані і боялася, що не проснеться після наркозу. Перед цим ОСОБА_6, будучи схвильованим, запитував у ОСОБА_7 за це і вона йому відповіла, що анестезіолог ОСОБА_3 дуже хороший спеціаліст і все пройде нормально.

Після цього, десь о 1 8.30 годині ОСОБА_6 прийшов до лікарні, то дізнався, що ОСОБА_4 вже забрали на операцію. Про це він повідомив і його. Йому сказали люди ( хворі) з цієї палати, що ОСОБА_4 сильно боялася, коли її забирали на операцію.

Цілу ніч вони телефонували до лікарні про те, щоб дізнатися про стан ОСОБА_4, однак на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. Ранком 16.04.02 року він прийшов до лікарні і дізнався, що ОСОБА_4 знаходиться в реанімаційному відділенні, була підключена до апаратури і не подавала ознак життя. Про це він повідомив ОСОБА_6. Його дружина пішла до лікаря ОСОБА_7, яка сказала, що в ОСОБА_4 лопнула маточна труба. Дружина почала говорити, що треба ж зробити операцію і все почистити. ОСОБА_7 сказала, що вона все витягнули шприцем, що в такому стані ОСОБА_4 вона не винна, а винен лікар ОСОБА_3 ОСОБА_6 пішов теж до лікарні ранком 16.04.02 року. В лікарів в цей час проходила нарада з цього приводу, де були присутні лікарі і з обласної лікарні гінеколог, анестезіолог. Після наради його покликали в той кабінет і головний лікар ЦРЛ ОСОБА_8 повідомив, що стан ОСОБА_4 дуже тяжкий, операція не проведена, він сказав, що такий її тяжкий стан виник після декількох введень наркозу лікарем-анестезіологом ОСОБА_3

Лікарі також сказали, що ОСОБА_4 буде надана вся необхідна медична допомога. ОСОБА_5 знаходилась в реанімаційному відділенні Кіровоградської ЦРЛ в комі, не реагувала ні на які подразники.

В такому стані ОСОБА_4 знаходилась в Кіровоградській ЦРЛ до 08.05.2002 року і після цього була направлена для лікування до Кіровоградської обласної лікарні. З 15.04.02 по 08.05.02 в Кіровоградській ЦРЛ проводилось лікування, однак позитивних результатів не дало, ОСОБА_4 знаходилась в комі.

16.04.02 року в ОСОБА_6 була розмова з лікарем ОСОБА_7 в її кабінеті, де вона йому повідомила, що під час операції, після декількох невдалих введень лікарем ОСОБА_3 наркозу, вона, тобто лікар ОСОБА_7 побачила, що в ОСОБА_4 синіють нігті рук і це перший признак, що в мозок не поступає кисень і людина помирає. ОСОБА_7 також сказала, що якби ОСОБА_4 в той час була підключена до спеціального апарату спостереження за станом хворої під час операції, то таких би наслідків не було.

В Кіровоградській обласній лікарні лікування теж не дало позитивних результатів. Вони своїми силами взнали, що ОСОБА_4 можна повезти на лікування в інститут нейрохірургії ім. Ромоданова в м. Київ. Вони поїхали в цей інститут з документами і вмовили головного лікаря прийняти ОСОБА_4 на обстеження. В інституті їм дали рахунок, на який необхідно перерахувати кошти за лікування, десь біля трьох тисяч грн. Вони звернулися до головного лікаря ЦРЛ, щоб відвезти ОСОБА_4 в Київ. Обласне управління охорони здоров"я виділило реанімаційний автомобіль, лікарняна каса ЦРЛ заплатила вказані кошти за лікування і ОСОБА_4 відвезли в інститут нейрохірургії.

Коли ОСОБА_4 знаходилась в Кіровоградській обласній лікарні, то за його вимогою була обстежена лікарем-гінекологом, який встановив, що ніяких патологій по гінекології немає. Під час обстеження у Київському інституті нейрохірургії, ОСОБА_4 також була обстежена інститутом гінекології та акушерства і ніяких патологій в цьому плані виявлено не було, їм повідомили, що просто було запалення.

Після обстеження та лікування в інституті нейрохірургії ОСОБА_4 почала трохи реагувати на навколишню обстановку. Оформлена була їй група інвалідності безстроково загального захворювання і вона була звільнена з роботи. В даний час вона інвалід першої групи, потребує постійного догляду та допомоги, не може сама приймати їжу, відправляти природні потреби, не може ходити, оскільки падає, погано говорить. Вважає, що такий стан ОСОБА_4 є наслідком непрофесійних дій лікарів Кіровоградської ЦРЛ ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по встановленню діагнозу та введенні наркозу при підготовці до операції і ці їх дії призвели до тяжких наслідків, тобто до настання інвалідності ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_6 дав аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_9 показав, що в квітні 2002 року він працював завідуючим відділенням анестезіології Кіровоградської обласної лікарні.

16.04.02 року зранку він був викликаний до Кіровоградської ЦРЛ до хворої ОСОБА_4, яка перебувала в тяжкому стані. Йому пояснили, що 15.04.02 року хвору ОСОБА_4 взяли в операційну для хірургічного втручання у зв'язку з гінекологічним захворюванням. В медицині є така процедура, коли хвору переводять на штучну вентиляцію легень і для цього виконують інтубацію трахеї, тобто вводять інтубаційну трубку в трахею, після чого поглиблюють наркоз. Як йому пояснили, у лікаря-анестезіологаТиж Л.Д. ці маніпуляції з введенням трубки в трахею не вдалися. Тобто із-за того, що вентиляція легень була недостатньою, то було голодання головного мозку, що і спричинило такі наслідки. Наслідки введення трубки залежать від анатомічних особливостей рота, зубів, шиї кожного хворого і лікар повинен їх враховувати.

Свідок ОСОБА_7 показала, що дійсно хвора ОСОБА_4 поступила до лікарні в тяжкому стані і їй було необхілно провести оперативне втручання, яким займався лікар анестезіолог _ ОСОБА_3 В зв'язку з ускладненнями які виникли під час інкубації, операція була відкладена та призначено більш інтенсивне терапевтичне лікування. Все, що відносилось до коматозного стану, то цим займався ОСОБА_3

Крім того, вина ОСОБА_3 в неналежному виконанні своїх професійних обов'язків при наданні медичної допомоги ОСОБА_4 повністю підтверджується висновком судово-медичної комісійної експертизи № 160, проведеної Головним бюро СМЕ МОЗ України, в якому зазначено, що під час проведення операції лікар-анестезіолог Кіровоградської ЦРЛ ОСОБА_3, неналежно виконуючи свої професійні обов'язки, не провівши при первинному огляді переднаркозної оцінки стану дихальних шляхів хворої та не встановивши ризик тяжкої інтубації (анамнез, фізикальне обстеження з урахуванням анатомічних особливостей хворої - вузький рот, скошена щелепа, довга шия, збільшена щитовидна залоза) зробив три невдалі спроби ввести хворій ендотрохіальний наркоз, від яких стан хворої погіршився, в зв'язку з чим оперативне втручання було припинено. Після першої невдалої спроби інтубації трахеї, не викликав старшого за фахом лікаря та не вирішив питання про проведення трахеотомії. Внаслідок зазначених помилок лікаря-анестезіолога ОСОБА_3 у хворої ОСОБА_4 розвинулась важка гіпоксія та післягіпоксична енцефалопатія з розвитком неврологічних розладів. Між діями лікаря-анестезіолога ОСОБА_3 та настанням інвалідності ОСОБА_4 мав місце причинний зв'язок, (а.с. 113-130) Висновком судово-медичної комісійної експертизи № 539 від

22.05.2008 року, проведеної Головним бюро СМЕ МОЗ України, в якому зазначено, в

якому зазначено, що за умов своєчасного виявлення анатомічних особливостей (вузький

рот, довга шия), які не є аномаліями розвитку, можна було запобігти тяжких наслідків при

введенні наркозу.

Між діями лікаря-анестезіолога ОСОБА_3 та настанням інвалідності ОСОБА_4 мав місце причинний зв'язок. (Том №2 а.с. 9-141 ) Висновком судово-медичної комісійної експертизи № 472 від

21.01.2009 року в якому зазначено, що між діями лікаря-анестезіолога ОСОБА_3 та

настанням інвалідності хворої ОСОБА_4 існує прямий причинний зв'язок.

(Том №2 а.с. 9-141)

Таким чином , дослідивши та оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що справа повинна бути закрита із наступних підстав:

Так, згідно п.5 ч.І ст.7-1, ч.2 ст. 11-1 КПК України передбачено обовязкове звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття справи при направленні до суду справи з обвинувальним висновком за наявності підстав, зазначених у ст. 49 КК України, крім випадків, передбачених ч.4 ст.49 КК України.

При цьому, звільнити особу від кримінальної відповідальності можливо лише за наявності визначених у КК України умов і підстав. Умовою звільнення особи від

кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його, чи ні, вчинений він одноособово чи в співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку заохочує держава, або настання певної події( зміна обстановки). В судовому засіданні встановлено, що своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 140 КК України кваліфікований як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого. Даний злочин відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. На даний час з дня вчинення злочину пройшло більше 8 років . Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 не вчинив нового злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину.

Тому, приймаючи до уваги вищезазначене, суд і дійшов даного висновку .

Керуючись ст.ст.12, 49 КК України, ст.7-1, 11-1, 282 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності по справі № 1-67/2010 по пред'явленому обвинуваченню за ч. 1 ст. 140 КК України, в зв'язку із закінченням строків давності. Провадження по справі закрити.

Міру запобіжного заходу скасувати.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 7 діб із моменту її винесення.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_10