Справа № 129/721/17
Провадження №11-кп/772/1080/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000031, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 12.01.2017 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, в фактичному шлюбі, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючого, судимого 24.03.2014р. Гайсинським районним судом за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого 24.02.2016 р. в зв`язку з відбуттям строку покарання,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 289 ч.2 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо в період іспитового строку три роки він не скоїть нового злочину та виконає покладені цим вироком обов`язки.
Згідно з п.п.1,2 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 повідомляти органи з питань пробації про зміну місця проживання і роботи та періодично з`являтись для реєстрації до органу з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1210 (одна тисяча двісті десять) грн. 55коп. витрат за проведення експертиз.
Вирішено питання речових доказів.
12.01.2017р. приблизно о 21:00 год. раніше судимий за крадіжку ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на АДРЕСА_2 , з авантюрного мотиву та метою незаконно покататися чужим автомобілем переліз через паркан належної ОСОБА_10 садиби АДРЕСА_3 , де навмисно повторно відчинив навстіж ворота подвір`я, відкрив незамкнені двері автомобіля «Москвич - 412» д.н.з. № НОМЕР_1 вартістю 12000грн., сів за його кермо, ввімкнув передачу заднього ходу, поворотом наявного в замку запалювання ключа привів у дію заводний пристрій двигуна (стартер), намагаючись запустити двигун, при цьому через ввімкнену передачу дією стартера зрушив автомобіль з місця приблизно на 1 метр назад, але через відсутність пального двигун запустити не зміг, побачивши ОСОБА_10 , який ввімкнув світло і виходив через веранду надвір, припинив запускати двигун, покинув автомобіль на подвір`ї, почав тікати по вул. Жовтневій, де його затримав ОСОБА_11 і пізніше передав працівникам поліції.
Таким чином ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин, - повторне незаконне заволодіння чужим транспортним засобом, - не було закінчено з причин, які не залежали від його волі: через неможливість запустити двигун автомобіля внаслідок відсутності пального і появу в полі зору ОСОБА_8 власника автомобіля «Москвич - 412» ОСОБА_10 , що завадило ОСОБА_8 запустити двигун і вилучити автомобіль з подвір`я останнього як місця стоянки та використати в своїх інтересах.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.06.2017 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить постановити свій вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання про кваліфікацію злочину, судом допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Оскільки транспортний засіб був приведений в рух (зрушив з місця приблизно на один метр), дії обвинуваченого слід кваліфікувати як закінчений злочин. Крім цього при призначенні обвинуваченому покарання, суд не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим, не є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово був засуджений за скоєння умисних злочинів, у тому числі корисливих злочинів, що свідчить про те, що останній не робить для себе належних висновків, не бажає стати на шлях виправлення, а продовжує вчиняти нові умисні злочини.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, а саме в частині м`якості призначеного покарання та просив в цій частині постановити новий вирок.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 289 ч.2 КК України, тобто у закінченому замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, яким суд надав належну оцінку.
Пари цьому доводи апеляційної скарги прокурора в частині необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України, як вчинення закінченого злочину, апеляційний суд знаходить необґрунтованими.
Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 20054 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» незаконне заволодіння транспортним засобом закінченим вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись внаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Проникнення в кабіну, гараж чи інше сховище, спробу запустити двигун або буксирувати транспортний засіб з метою заволодіння ним необхідно розглядати як замах на вчинення злочину.
Таким чином закінченим слід вважати незаконне заволодіння транспортним засобом, коли рух останнього відбувається внаслідок запуску двигуна.
При цьому з показань обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що останній лише намагався запустити двигун шляхом повороту ключа запалювання та запуску стартера. При цьому рух автомобіля на один метр назад здійснювався внаслідок увімкнення передачі заднього ходу, а не запуску двигуна. Також побачивши потерпілого він залишив місце події.
В свою чергу потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що обвинувачений у всякому випадку не зміг би виїхати з подвір`я, оскільки в автомобілі було відсутнє пальне.
В даному випадку відсутність пального виключає можливість запуску двигуна, тому висновки суду про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого як замах на вчинення злочину є вірними.
Водночас судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Проте зазначені вимоги закону судом не дотримані, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком є явно несправедливим внаслідок м`якості. Зокрема приймаючи рішення про призначення покарання суд врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, відшкодування заподіяної шкоди. Крім цього судом враховано наявність на утриманні ОСОБА_8 малолітньої дитини та добру поведінку в суспільстві та приватному житті. При цьому звільняючи особу від відбування покарання з іспитовим строком, суд послався на ці ж обставини.
Проте поза увагою суду залишились інші дані про особу обвинуваченого. Зокрема, ОСОБА_8 має непогашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, крім цього притягувався до відповідальності за незаконне заволодіння транспортними засобами. З характеристики за місцем проживання вбачається, що останній характеризується посередньо, зокрема не працює. Злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, що відповідально до ст.67 КК України є обставиною, що обтяжує відповідальність. Зазначені обставини вказують на слабку суспільну адаптованість особи, через що не дають підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
За наведених обставин з урахуванням особи обвинуваченого, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції частини 2 статті 289 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а саме в мінімальному розмірі. Разом з тим суд вважає за недоцільне призначати додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, на чому також не наполягає прокурор.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті), закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року у кримінальному провадженні №0000031, внесеному в ЄРДР 12.01.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 289 ч.2 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 289 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:
Згідно з оригіналом: