печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7044/18-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві судове провадження за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000029 від 21.11.2012 ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:
09.02.2018 Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обраного 26.03.2015 Печерським районним судом м. Києва, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000029 строком на шістдесят днів.

Клопотання обґрунтовує тим, що Управлінням з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України закінчено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029 відносно ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 вчинив дії, які полягають в організації розтрати чужого майна в особливо великих розмірах, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, вчиненої повторно, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, вчинив умисні дії, які виразилися в організації укладення угод з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів, тобто злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України, вчинив дії, які полягають в організації службовою особою службового підроблення, що призвело до настання тяжких наслідків, тобто злочину передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України, вчинив дії, які полягають в організації незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, тобто злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України.

Обґрунтовуючи внесене клопотання слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Слідчий зазначає про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, що підозрюваний, перебуваючи на волі матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Копія клопотання та матеріалів, на його обґрунтування, у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України надані підозрюваному 09.02.2018.

Прокурори в судовому засіданні доводи клопотання підтримали, просили задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.

Адвокат ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, зазначивши, що підозра є не обґрунтованою, а відтак підстави, з якими кримінальне процесуальне законодавство передбачає застосування запобіжного заходу, відсутні.

Адвокат ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання, вказав, що потреба у застосуванні будь-якого запобіжного заходу відносно його підзахисного відсутня. В обґрунтування своєї позиції вказав на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків передбачених статтею 177 КПК України, та на те, що докази є недопустимими. Просив обрати відносно його підзахисного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, врахувавши при цьому дані, які характеризують особу ОСОБА_3 , його сімейний стан та наявність на утриманні неповнолітніх дітей.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, надходжу до наступних висновків.

Попередньо під час проведення досудового розслідування 24.12.2012 відповідно до ст.ст. 42, 276, 278 КПК України ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру в організації привласнення та розтрати чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, в організації легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, в особливо великих розмірах; в організації службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України.

27.12.2012 ОСОБА_3 оголошено у міжнародний розшук.

05 липня 2013 року ОСОБА_3 затриманий на території Республіки Угорщина та 26.03.2014 за результатами проведення процедури екстрадиції був доставлений на територію України.

27 березня 2014 року щодо ОСОБА_3 застосовано раніше обраний Печерським районним судом м. Києва запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено до 20.07.2014.

23 травня 2014 року органом досудового розслідування ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Проте, 06.07.2014 ОСОБА_3 з метою ухилення від кримінальної відповідальності шляхом надання неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, здійснив втечу з-під варти за попередньою змовою групою осіб та почав переховуватись від органу досудового розслідування на території Російської Федерації. У зв`язку з викладеним його того ж дня, 06.07.2014, повторно оголошено у міжнародний розшук.

20 березня 2015 року з ДКР МВС України надійшла інформація про те, що 19.03.2015 на території с. Горки, 2, Одинцовського району Московської області Російської Федерації працівниками ГУКР МВС Росії затримано ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Печерського району м. Києва від 26.03.2015 підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Так, вказаною ухвалою слідчий суддя, окрім іншого встановив обґрунтованість підозри та наявність обґрунтованих підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які виключать можливість обрання будь-якого іншого запобіжного заходу.

В подальшому Генеральною прокуратурою України до компетентних органів Російської Федерації направлено клопотання про видачу ОСОБА_3 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Водночас компетентними органами Російської Федерації у задоволенні клопотання про видачу ОСОБА_3 відмовлено на підставі ст. 19 Конвенції про правову допомогу і правових відносинах по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993, про що зазначено у відповідному листі Генеральної прокуратури РФ від 07.07.2016 №81/2-218-15, який надійшов до Генеральної прокуратури України 18.07.2016.

В ході розслідування, 05.08.2016, з матеріалів кримінального провадження №0000029 виділені в окреме провадження матеріали № 0002037 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні вбивства ОСОБА_10 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

19.08.2016 обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням у вказаному злочині ОСОБА_3 спрямовано в порядку п. 3 ч. 2 ст. 283 та ч. 4 ст. 291 КПК України до суду для розгляду по суті.

Крім цього в ході розслідування, 03.04.2017 з матеріалів кримінального провадження №0000029 виділені в окреме провадження матеріали № 0001037 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні закінченого замаху на вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням у вказаному злочині ОСОБА_3 спрямовано в порядку п. 3 ч. 2 ст. 283 та ч. 4 ст. 291 КПК України до суду для розгляду по суті.

08.02.2018 ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 26.03.2015 затримано на території Київської області.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме: показами свідка ОСОБА_14 , наданих під час допиту слідчим суддею від 18.04.2014, якими останній викрив ОСОБА_3 , як організатора заволодіння коштами АТ «Родовід Банк» під виглядом оренди та ремонтних робіт. Зазначив, що ОСОБА_3 здійснював на нього психологічний та фізичний тиск під час скоєння злочину та під час проведення досудового розслідування через його корупційні зв`язки з боку заступника Генерального прокурора України; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 31.05.2010, який підтвердив показання ОСОБА_14 з приводу здійснення на нього тиску з боку ОСОБА_3 та безпідставності укладання угоди по оренді приміщення; показами свідка ОСОБА_16 , наданих під час допиту слідчим суддею від 18.04.2014, якими останній викрив ОСОБА_3 як організатора заволодіння коштами АТ «Родовід Банк» під виглядом проведення ремонтних робіт та подальшої їх легалізації. Зазначив, що ОСОБА_3 погрожував йому, якщо він не змінить своїх показань у кримінальному провадженні з правдивих на неправдиві; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 10.06.2010, який пояснив, що не має ніякого відношення до діяльності ТОВ «НВП Арена» ат ніяких документів пов`язаних з цим товариством не підписував, доручень нікому не давав, веде бродячий образ життя; показами свідка ОСОБА_18 , наданих під час допиту слідчим суддею від 08.05.2014, якими остання викриває ОСОБА_3 , як організатора заволодіння коштами АТ «Родовід Банк» під виглядом оренди та ремонтних робіт, вказала на мотив ОСОБА_3 щодо вбивства ОСОБА_10 . Зазначила, що ОСОБА_3 тиснув на неї з тією метою, щоб вона не давала показань на нього; показами свідка ОСОБА_19 , наданих під час допиту слідчим суддею від 07.05.2014, якими останній вказує на причетність ОСОБА_3 до скоєння незаконного заволодіння транспортним засобом, до вбивства ОСОБА_10 , організовував переховування від органів досудового розслідування співучасника зазначених злочинів ОСОБА_20 . Також вказує на зв`язок ОСОБА_3 з безпосереднім співвиконавцем замаху на вбивство ОСОБА_11 - ОСОБА_21 та причетність останніх до скоєння зазначеного злочину. Зазначив, що ОСОБА_3 мав вплив на ОСОБА_14 ; показами свідка ОСОБА_20 , наданих під час допиту слідчим суддею від 26.05.2014, якими останній повністю викриває ОСОБА_3 в організації вбивства ОСОБА_10 та незаконного заволодіння транспортним засобом з застосуванням насильства та те, що ОСОБА_3 переховував ОСОБА_20 від органів досудового розслідування; висновком почеркознавчої експертизи №4769/10-11 від 16.07.2010 згідно якої рукописні записи резолюції «Никому ни х.я, с пацанами не согласованно. Пошел на х.й» на заяві службової особи АТ «Родовід Банк» ОСОБА_22 про перевід на іншу посаду, виконано ОСОБА_3 , що вказує на те, що останній мав вплив на прийняття рішень, що відносились до виключної компетенції тимчасового адміністратора АТ «Родовід Банк» ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що ОСОБА_14 показував йому заяву про перевід з резолюцією ОСОБА_3 з текстом «Никому ни х.я, с пацанами не согласовано. Пошел на х.й»; заявою ОСОБА_23 від 30.09.2009 з зазначеним вище текстом резолюції; протоколом допиту свідка заступника Голови Правління Ат «Родовід Банк» ОСОБА_24 від 01.06.2010, який пояснив, що банк ніколи не орендував приміщення за адресою АДРЕСА_2 , та він ніяких документів, що стосуються оренди цього приміщення не підписував; протоколами допиту свідків ОСОБА_25 від 16.07.2010, ОСОБА_26 від 07.06.2010, ОСОБА_27 від 02.07.2010, ОСОБА_28 від 23.06.2010, ОСОБА_29 від 19.11.2010, ОСОБА_30 від 08.07.2010, ОСОБА_31 від 06.12.2010, ОСОБА_32 від 09.07.2010, ОСОБА_33 від 14.06.2010, ОСОБА_34 від 12.08.2010, ОСОБА_35 від 30.06.2010 та від 24.10.2011, ОСОБА_36 від 25.06.2010, ОСОБА_37 від 08.06.2010, ОСОБА_38 від 02.06.2010, ОСОБА_39 від 16.07.2010,- показами яких встановлено, що АТ «Родовід Банк» ніколи не використовувало у своєї діяльності приміщення за адресою м. Київ, пров. Рильський 4 та ТОВ «АК Інжинірінг» не проводили ремонтні роботи згідно до договору підряду за вказаною адресою у листопаді-грудні 2009 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_40 від 25.06.2010, який пояснив, що 30.03.2007 на засіданні спостережної ради АТ «Родовід Банк» питання по оренді приміщення за адресою : м. Київ, пров. Рильський 4 не розглядалось, а розглядалось лише перші три питання зазначені у «Порядку денному»; протоколом допиту ОСОБА_41 від 18.05.2010, який пояснив, що ОСОБА_3 без будь яких перепусток з червня 2009 по травень 2010 заїжджав на своїх автомобілях на територію АТ «Родовід Банк»; протоколом допиту Голови Національного Банку України ОСОБА_42 від 03.11.2010, який пояснив, що ОСОБА_3 доводив йому про те, що Прем`єр - Міністр України доручила йому надавати допомогу ОСОБА_14 у веденні фінансово-господарської діяльності АТ «Родовід Банк»; протоколом допиту директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_43 від 04.11.2010, який пояснив, що ОСОБА_3 у період з червня 2009 по березень 2009 був куратором АТ «Родовід Банк» від Кабінету Міністрів України; протоколом допиту ОСОБА_44 від 16.09.2013, яка зазначила, що за проханням ОСОБА_3 наприкінці 2012 року вона орендувала декілька скриньок у АТ «Альфа Банк» та видала довіреність його бухгалтеру на ім`я «Діна»; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 07.08.2012, який надав свідчення щодо обставин скоєного замаху на його вбивство та вважає замовником цього злочину ОСОБА_3 у якого був мотив це зробити, оскільки останньому стало відомо про злочинні дії ОСОБА_3 , щодо заволодіння державними коштами під виглядом проведення ремонтних робіт, оренди приміщення, надання юридичних послуг та шляхом виводу з під іпотеки банку ліквідного майна взамін на неіснуючі земельні ділянки. ОСОБА_11 почав давати правдиві свідчення працівникам СБУ, щодо причетності ОСОБА_3 до скоєння цих злочинів, про що останньому стало відомо. Окрім цього ОСОБА_3 був йому винен 100 тисяч доларів США, які не повертав. Також вважає що 22.12.2011 о 18 годині 45 хвилині ОСОБА_3 показував його безпосереднім виконавцям вбивства на організованій останнім зустрічі; протоколом допиту ОСОБА_45 від 06.04.2013, який надав покази щодо причетності ОСОБА_3 до організації вбивства ОСОБА_10 та замаху на вбивство ОСОБА_11 ; іншими доказами, а саме протоколами слідчих дій, експертними висновками та показами інших свідків.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в противагу чому сторона захисту не навела будь-яких аргументів, які б спростовували доводи, зокрема, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, підозрюваних, обвинувачених з метою схилення останніх до відмови давати показання чи давати неправдиві показання у кримінальному провадженні щодо вчинених ним кримінальних правопорушень, продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється або вчинити нові, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 , неодноразово переховувався від органів досудового слідства та суду, зокрема він з 27.12.2012 перебував у міжнародному розшуку і лише 05.07.2013 його було затримано на території Угорської Республіки та згідно процедури екстрадиції 26.03.2014 доставлено в Україну.

Після обрання ОСОБА_3 27.03.2014 (після екстрадиції з Угорської Республіки) запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, підозрюваний здійснив кілька спроб симулювання тяжких захворювань спочатку для створення видимості наявності підстав для зміни йому запобіжного заходу, а потім з метою потрапити із слідчого ізолятору до медичного закладу для реалізації плану втечі з-під варти.

Так, переведення ОСОБА_3 із слідчого ізолятору до Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги, з приміщення якої 06.07.2014 він здійснив втечу з-під варти та почав переховуватися від правоохоронних органів України на території Російської Федерації, розглядається слідством як частина його плану, для реалізації якого підозрюваний симулював тяжку хворобу; ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні інкримінованих йому особливо тяжких злочинів, за які законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі. Також, встановлено, що ОСОБА_3 має сталі дружні зв`язки з особами, які знаходяться на території Російської Федерації, що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Вищевказане безумовно свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрюваний ОСОБА_3 намагатиметься залишити територію України, в тому числі виїхати на територію Російської Федерації, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Сторона обвинувачення вказує, що на теперішній час (17.11.2017) в порядку спеціального досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_3 повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та стороні захисту надано доступ до матеріалів досудового розслідування, оскільки останній вчинив втечу під час виконання вимог ст. 290 КПК України, його затримання призвело до необхідності проведення з підозрюваним певних процесуальних дій з метою встановлення всіх обставин скоєння інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, буде намагатися знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для кримінального провадження, тобто свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, стороною обвинувачення доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 під час проведення досудового розслідування тривалий час незаконно впливав на свідків та підозрюваних у кримінальному провадженні, зокрема на ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 . Перешкоджав кримінальному провадженню шляхом організації переховування співучасників ОСОБА_20 та ОСОБА_46 . З метою приховування скоєних за його організацією злочинів, пов`язаних з заволодінням державними коштами в особливо великих розмірах та їх подальшої легалізації, вчинив новий злочин, а саме організував замах на вбивство одного із основних свідків зазначеної злочинної діяльності, а саме на ОСОБА_11 , що підтверджується показами свідків у кримінальному провадженні, а саме: показами свідка ОСОБА_14 , наданих під час допиту слідчим суддею від 18.04.2014, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 31.05.2010, показами свідка ОСОБА_16 , наданих під час допиту слідчим суддею від 18.04.2014, показами свідка ОСОБА_18 , наданих під час допиту слідчим суддею від 08.05.2014, показами свідка ОСОБА_19 , наданих під час допиту слідчим суддею від 07.05.2014, показами свідка ОСОБА_20 , наданих під час допиту слідчим суддею від 26.05.2014 та від 28.04.2017, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 07.08.2012.

Крім того, ОСОБА_3 будучи обізнаний про форми та методи слідчої та оперативно-розшукової діяльності, і тому зважаючи на те, що на даний час його затримання призвело до необхідності проведення з підозрюваним певних процесуальних дій з метою встановлення всіх обставин скоєння інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, встановлення вичерпного переліку його спільників у вчиненні даних кримінальних правопорушень, у тому числі серед високопосадовців державних органів влади, правоохоронних та силових структур, яким ОСОБА_3 може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі їй в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, тобто наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , переховуючись від органів досудового розслідування у 2013 році за скоєнні злочини, вдруге організував готування до умисного вбивства ОСОБА_11 та здійснив замах на завідомо незаконне затримання та тримання його під вартою, притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності відносно останнього. При цьому, згідно встановлених речових доказів та показань свідків, ОСОБА_3 продовжував керувати діями співучасників, навіть знаходячись під екстрадиційним арештом у Республіці Угорщина. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрюваний ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.

Крім того, на наявність заявлених ризиків також вказує і характер вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, тобто продуманість їх вчинення, що характеризує стійкість сформованих злочинних намірів підозрюваного.

При дослідженні характеризуючи даних особу підозрюваного ОСОБА_3 слідчим суддею встановлено, що відповідно до показань свідків та отриманої інформації в ході ведення інших слідчих та процесуальних дій ОСОБА_3 характеризується, як особа, яка зневажає прийняті норми моралі у суспільстві, зневажливо відноситься до оточуючих, фактично використовує людей для досягнення своїх незаконних інтересів. Переховуючись від органів досудового розслідування у 2013 році за скоєнні злочини вдруге організував готування до умисного вбивства ОСОБА_11 та здійснив замах на завідомо незаконне затримання та тримання його під вартою, притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності відносно останнього. При цьому, згідно встановлених обставин підозрюваний ОСОБА_3 продовжував керувати діями співучасників, навіть знаходячись під екстрадиційним арештом у Республіці Угорщина.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_3 , дані, які характеризують останнього, як особу, суспільний інтерес, вік та стан здоров`я підозрюваного, його соціальні зв`язки, сталі дружні зв`язки з особами, які знаходяться на території Російської Федерації, сімейний стан, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, майновий стан та враховує те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, підозрюваних, обвинувачених з метою схилення останніх до відмови давати показання чи давати неправдиві показання у кримінальному провадженні щодо вчинених ним кримінальних правопорушень, продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється або вчинити нові, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу, як на тому наполягала сторона захисту.

Варто зазначити, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали вище.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Крім того, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 цього Кодексу, вважаю необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні, враховуючи, що ОСОБА_3 окрім іншого підозрюється у вчиненні дій, які полягають в організації незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, що передбачено ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний згідно з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 26.03.2015.

Строк дії запобіжного заходу встановити шістдесят діб з дня затримання підозрюваного, а саме до 08.04.2018, але не більше ніж на строк проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000029 від 21.11.2012.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1