АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Також даним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 на суму 35 523 грн. 15 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком 08 лютого 2017 року, близько 16 години 20 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Daewoo», модель «Маtіz», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на проїзній частині пр - ту Оболонського, поблизу житлового будинку № 37 у м. Києві, зі сторони вул. Героїв Дніпра в напрямку вул. М. Тимошенка у м. Києві, перебуваючи у крайній лівій смузі проїзної частини, проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим грубо порушив п. п. 1.5 та 2.3 Б) ПДР України, а також наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким розпочав знижувати швидкість невстановлений транспортний засіб, не зменшив швидкість та не зупинився, чим грубо порушив п. 18.4 ПДР України, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину по вказаному вище нерегульованому пішохідному переходу, який був обладнаний дорожньою розміткою та дорожніми знаками, з ліва на право відносно руху автомобіля марки ««Daewoo», модель «Маtіz», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим була госпіталізована до КМКЛ ШМД та в подальшому проходила стаціонарне лікування у Олександрівській клінічній лікарні м. Києва.
Згідно з висновком експерта №362/е від 15.03.2017 року у ОСОБА_7 такі тілесні ушкодження:
А) закрита травма хребта: компресійно-уламковий перелом тіла 8 грудного хребця; компресійні переломи 4, 5, 6 грудних хребців, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню, що спричинило тривалий розлад здоров`я;
Б) рана (визначена клінічними лікарями як забійна) в тім`яній ділянці голови, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. ст. 286 КК України на підставі Закону України «Про Амністію у 2016 року» ч. 1 пункт «В», а кримінальне провадження закрити. Цивільний позов в частині відшкодування потерпілій ОСОБА_7 моральної шкоди змінити та стягнути моральну шкоду на користь потерпілої в сумі 5 000 гривень.
На підтвердження своїх вимог обвинувачений зазначає, що він визнав свою вину та щиро розкаявся, раніше не судимий, активно сприяв слідству у встановленні істини по справі, вчинений ним злочин є злочином необережності та відноситься до злочину середньої тяжкості, він одружений, має на утриманні малолітню дитину (не позбавлений батьківських прав), за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.
Також апелянт, зазначає, що з вересня 2017 року він офіційно не працює, фактично єдиним годувальником на даний час є його дружина.
Не погоджуючись з сумою відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, обвинувачений вказує, що справі потерпіла, її представник не надали суду висновок судово-психологічної експертизи, яка б визначала суму моральних збитків та не було враховано його матеріальний стан, що на даний час він не працює та фактично не в змозі відшкодувати моральні збитку у такій сумі.
Посилаючись на те, що він раніше не судимий, вчинений злочин згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, має на утриманні неповнолітню дитину та не позбавлений батьківських прав, апелянт вважає, що є всі законні підстави застосувати до нього Закон України «Про Амністію 2016 року».
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 подав письмове клопотання про звільнення від відбування покарання по амністії з таких же підстав, які викладені в апеляційній скарзі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілої та її представника, прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а клопотання про застосування амністії підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, та кваліфікацію дій обвинуваченого ч. 1 ст. 286 КК України, а також вид і розмір призначеного покарання в апеляції не заперечуються.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про зміну вироку в частині зменшення суми, стягненої вироком з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди з підстав наведених в апеляції.
Зокрема, відсутність висновку судово-психологічної експертизи, яка б визначала суму моральних збитків, не може бути підставою для зменшення розміру моральної шкоди, визначеної судом з урахуванням тяжкості завданих потерпілій тілесних ушкоджень, фізичних і моральних страждань, яких зазнала потерпіла у зв`язку з травмами, отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як в процесі лікування, так і в подальшому житті, а також вимушених змін у житті потерпілої, пов`язаних з пошкодженням здоров`я, та наслідками пошкодження здоров`я.
Посилання апелянта на те, що при визначенні суми моральної шкоди суд не врахував матеріальний стан обвинуваченого є неспроможним, з огляду на те, що ОСОБА_5 не надав суду доказів на підтвердження того, що він перебуває у такому матеріальному стані, який би завадив йому відшкодувати шкоду, завдану злочином. При цьому пояснення апелянта про те, що він тимчасово не працює не може бути достатньою підставою для зменшення суми на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування амністії щодо нього амністії підлягає до задоволення, оскільки він засуджений покарання у виді обмеження волі за вчинення необережного злочину, який не є особливо тяжкими, вчинений до набрання чинності Закону України "Про амністію у 2016 році", має дитину, якій не виповнилося 18 років, - сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо якого не позбавлений батьківських прав, тобто обвинувачений підпадає під дію п. в ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Перешкод до застосування амністії, передбачених ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено, отже він може бути звільненим від відбування покарання по амністії.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим законом.
Отже, відповідно до вимог ст. ст. 1, 15 Закону України "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Клопотання ОСОБА_5 про застосування амністії задовольнити.

На підставі п. в ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді одного року обмеження волі та позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/31/2018 Категорія КК: ч.1 ст. 286

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1