Номер провадження: 11-кп/785/300/18
Номер справи місцевого суду: 496/1507/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року, якою залишена без задоволення заява

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, українця, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , 2008 року народження та ОСОБА_10 , 2016 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25.11.2015 року за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки,

про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25.11.2015 року ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України та на підставі ст. 70 КК України йому було визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року було залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання, призначеного за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_8 , в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 року».

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала винесена з грубим порушенням матеріального та процесуального права.

Так захисник стверджує, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення необережного злочину, який не є особливо тяжким, та за вчинення умисного злочину середньої тяжкості. Крім того, ОСОБА_8 має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2008 та 2016 років народження.

За таких обставин, думку захисника, існують всі передбачені Законом України «Про амністію у 2016 році» підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, пославшись на те, що на момент розгляду заяви засуджений ОСОБА_8 ще не відбував покарання у виді позбавлення волі, дослідивши матеріали провадження за заявою засудженого та матеріали його особової справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.85 КК України, засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань на підставі закону про амністію або акта про помилування.

Частиною 1 ст.86 КК України передбачено, що амністія оголошується Законом України відносно певної категорії осіб.

Законом України «Про застосування амністії в Україні» регулюються умови та порядок звільнення осіб від відбування покарання.

Так, відповідно до ст.1 Закону амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Амністія не застосовується до осіб, визначених статтею 4 цього Закону.

Статтею 3 Закону передбачено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Згідно із статтею 5 Закону дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.

Відповідно до статті 6 Закону особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_11 перебуває у шлюбі з громадянкою ОСОБА_12 . На утриманні у засудженого ОСОБА_11 перебувають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Злочин, передбачений ч.1 ст.135 КК України, за який було засуджено ОСОБА_11 є умисним та відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України - є необережним тяжким злочином.

Пунктом «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років..., визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким…
На теперішній час вирок Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року у відношенні ОСОБА_8 набрав законної сили, був звернутий до виконання, а сам ОСОБА_8 утримується в Одеській установі виконання покарань УДПтСУ №21.

Таким чином, засуджений ОСОБА_8 підпадає під дію пункту «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді 5 років позбавлення волі, призначеного йому за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року.

При цьому, апеляційним судом не встановлено будь-яких обставин, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування до ОСОБА_8 амністії.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» суд першої інстанції дійшов висновку про те, що перешкодою в застосуванні амністії є та обставина, що ОСОБА_8 на момент звернення з такою заявою не відбував покарання у виді позбавлення волі. Проте апеляційний суд визнає такий висновок суду помилковим, оскільки приведення вироку до виконання є обов`язком відповідних органів державної влади, а підстав вважати, що ОСОБА_8 ухилявся від відбування покарання апеляційним судом не встановлено. При цьому, діючим законодавством України не передбачені дії судів щодо застосування амністії у таких випадках.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пункт 2 ч.1 ст.411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Та обставина, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.409, ст.411 КПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Розглядаючи заяву ОСОБА_8 про застосування до нього дії Закону України «Про амністію у 2016 році», апеляційний суд визнає наявність підстав, передбачених пунктом «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» для звільнення його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі. Проте, враховуючи те, що тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого настали в результаті порушення засудженим правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, апеляційний суд визнає недоцільним звільнювати ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 та скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року, а заяву засудженого ОСОБА_8 - задовольнити частково та звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» скасувати.

Частково задовольнити заяву засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього дії Закону України «Про амністію у 2016 році».

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року, на підставі п.«В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Звільнити засудженого ОСОБА_8 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3