Справа № 128/2223/17
ВИРОК
Іменем України
20 листопада 2017 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора- ОСОБА_3 обвинуваченої- ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Вінницької обл., Вінницького району, с. Гавришівка, громадянки України, українки, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, незаміжньої, непрацюючої, раніше не судимої, не є особою що має інвалідність,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -
Обвинувачена ОСОБА_4 14 липня 2017 року, близько 10.30 годин , перебуваючи у кімнаті прийому громадян фельдшерсько-акушерського пункту с. Великі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , помітила гаманець, який належав потерпілій ОСОБА_5 . Раптово у ОСОБА_4 виник злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачена діючи умисно, з корисливого мотиву , шляхом вільного доступу, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно вчинилакрадіжку з гаманця потерпілої грошових коштів у сумі 600 гривень.
Реалізувавши свій злочинний намір, обвинувачена ОСОБА_4 з місця вчинення злочину втекла, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 600 гривень.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України визнала повністю при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Суду пояснила, що вона дійсно 14 липня 2017 року, близько 10.30 годин перебуваючи у кімнаті прийому громадян фельдшерсько-акушерського пункту с. Великі Крушлинці, Вінницького р-ну, Вінницької області помітила гаманець, який належав ОСОБА_5 та вчинила крадіжку грошових коштів в сумі 600 гривень. У вчиненому щиро кається, просить суд суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні суду показала, що 14 липня 2017 року, близько 10.30 годин вона заходилася на своєму робочому місці де працює медсестрою у кімнаті прийому громадян фельдшерсько-акушерського пункту с. Великі Крушлинці, Вінницького р-ну, куди на прийом пришла ОСОБА_4 , після уходу якої вона помітила, що гроші в розмірі 600 грн. були викрадені із її гаманця. Після вчиненого , обвинувачена повернула їй вкрадені кошти. Не наполягає на судовому покаранні щодо обвинуваченої.
Враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченої і потерпілої , та дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченої. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та її дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.185 КК України.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує особу винною, яка неодружена, не працює, має постійне місце мешкання, не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною- сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується задовільно , у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває. Також суд враховує міркування потерпілої сторони, яка не наполягає на суворому покаранні.
В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд враховує її щире каяття у скоєному злочині, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих вину обвинуваченої обставин, відомостей, що характеризують особу обвинуваченої, тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами
Підстав для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_4 заходів забезпечення кримінального провадження судом не вбачається.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 надала письмову заяву про застосування до неї положень Закону України «Про амністію в 2016 році», посилаючись на те, що вона є суб*єктом даного закону, оскільки у неї на утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просила звільнити її від відбування призначеного покарання.
Прокурор та потерпіла в судовому засіданні не заперечували проти звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування призначеного покарання.
06.09.2016 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).
Відповідно до п. "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Згідно до положень ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» , особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом , крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим законом.
Судом встановлено , що у обвинуваченої ОСОБА_4 , як на момент вчинення злочину, так і на даний момент перебуває на утриманні малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого вона не позбавлена батьківських прав; вона вперше вчинила умисний злочин, який є злочином середньої тяжкості відповідно до ст. 12 КК України. Вказаний злочин вона вчинила 14.07.2017 року, тобто до дня набрання чинності (06.09.2017 р.) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного злочину обвинувачена визнає повністю, щиро кається у вчиненому , просить застосувати до неї п. "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалася.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія пункту "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, а тому вона підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд
Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п*ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п*ятдесят) грн. в прибуток держави.
На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засуджену ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання призначеного за даним вироком у виді штрафу в розмірі 50 (п*ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п*ятдесят) грн.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити, прокурору, потерпілому та обвинуваченому.
Суддя: