Cправа № 690/345/17
Провадження № 1-кп/690/8/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2018 року Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого (цивільного позивача): ОСОБА_4

представника потерпілого: ОСОБА_5

обвинуваченого (цивільного відповідача): ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду кримінальне провадження №1-кп/690/8/18 (кримінальна справа №699/345/17), кримінальне провадження під час досудового розслідування №0001050, внесеного 21.09.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працює, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в:
В обвинувальному акті встановлені такі фактичні обставини: ОСОБА_6 23 жовтня 2015 р. близько 13 год. 30 хв., перебуваючи на сходовій клітці біля квартири АДРЕСА_2 , умисно, під час суперечки із ОСОБА_4 , на ґрунті неприязних відносин, кулаком правої руки наніс останньому один удар в область тулуба, після чого один удар ногою в область лівої частини спини, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді перелому 10 ребра зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-9-01/375 від 26.09.2017 р. відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Зазначені дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 свою винуватість в інкримінованому йому злочині і встановлені досудовим слідством фактичні обставини його вчинення, як вони пред`явлені в обвинуваченні, не визнав, та дав показання, що восени 2015 р. був вдома разом із жінкою та дитиною за місцем проживання в АДРЕСА_1 . У квартиру хтось подзвонив, жінка відкрила двері і почув голос сусіда з квартири АДРЕСА_3 , який почав з нею скандалить. Приблизно через одну хвилину підійшов до дверей та побачив, як ОСОБА_4 замахнувся рукою на його дружину, і з метою відвернення протиправних дій сусіда та захисту дружини відштовхнув її від дверей та сказав ОСОБА_4 припинити замахуватись. Натомість сусід вдарив його по лицю і продовжував махати руками, через що надів йому куртку на голову, нахилив до землі, та почав відводити від дверей на сходовий майданчик. Тримав куртку лівою рукою, а правою рукою вдарив його в бік, щоб заспокоїти сусіда та припинити його дії. Після цього підштовхнув його до східців, повернувся до дверей та зачинився у квартирі. Згодом прийшли працівники поліції, відібрали в нього пояснення, і з того часу жодних претензій від потерпілого не надходило, його не бачили та з ним не спілкувались.

Потерпілий, ОСОБА_4 , дав суду покази, що постійно проживає та працює в м. Києві, і на час відсутності за його квартирою АДРЕСА_4 наглядає знайома ОСОБА_8 .. Приїхав 23 жовтня 2015 р. до м. Ватутіне, зустрівся із знайомою, яка розповіла, що сусідка із квартири АДРЕСА_5 обізвала його нецензурним словом через те, що у ванній кімнаті холодні труби і ним не спущено воду в опалювальний сезон. Коли це почув спустився поверхом нижче до сусідки ОСОБА_9 , яка відчинила йому двері і одразу накинулась на нього та почала махати руками, в них виник словесний конфлікт. Він почав оборонятись і в цей час на нього налетів ОСОБА_6 , ударив його в грудну клітину, ухватив за шиворот куртки, яку натягнув йому на голову, і одразу відчув удар у лівий бік. Вирвався і спустився на дві сходинки вниз, після чого обвинувачений пнув його ногою в спину, але він не впав, і коли спустився на 3-й поверх ОСОБА_6 повернувся додому та закрив двері. Ці дії продовжувались не більше 10 хвилин. Уточнив, що тільки оборонявся, ударів не наносив. Потім до нього підійшла ОСОБА_8 , допомогла йому піднятись в квартиру та викликала на його прохання швидку допомогу. Приблизно через 10 хвилин приїхала бригада, його оглянули і сказали, що треба робити рентген, дали знеболювальне, але від госпіталізації він відмовився. Не пам`ятає, щоб підписував відмову, йому повідомили, що немає лікаря, який робить рентген. На тілі не було слідів почервоніння чи царапин, інших пошкоджень не було. Після цього викликав працівників поліції, які зайшли до ОСОБА_6 , письмових пояснень не відбирали і поїхали, та сказали, що направлення повинен був зробити лікар. Наступного дня викликав таксі до лікарні, де йому зробили рентген. Лікар ОСОБА_10 повідомив, що в нього 2 ребра зламані, а в 3 тріщина і його поклали до стаціонару 24.10.2015 р. Попросив його виписати з лікарні 12.11.2015 р., і. лікар порекомендував, щоб не було мінімум півроку загрузок.

Свідок, ОСОБА_8 , дала суду покази, що 23.10.2015 р. приїхав ОСОБА_4 до м. Ватутіне і вона прийшла до нього додому (квартира АДРЕСА_4 ). Напередодні зустріла його сусідку з квартири АДРЕСА_5 , яка обізвала його нецензурним словом через холодні труби у ванній, про що розповіла ОСОБА_4 . Він накинув куртку, шльопанці і пішов. Його не було хвилин 5-7, а потім почався шум, вона відчинила двері і спустилась донизу, споглядала між 4 і 5 поверхами зверху, і побачила, як ОСОБА_9 махала руками, а ОСОБА_6 схватив курточку і вдарив його в бік. Нікого більше не бачила. Боялась спуститись нижче. Коли сусіди зачинили двері, спустилась до ОСОБА_4 , визвала скору, потім поліцію. Було без чогось 15 год.. Купила йому в аптеці знеболююче. Наступного дня визвала таксі, йому зробили знімок та поклали до стаціонару. В подальшому він сам завіз документи до судмедексперта.

Свідок ОСОБА_10 , дав суду покази, що 24.10.2015 р. о 09.30 до нього самостійно без направлення швидкої звернувся ОСОБА_4 зі скаргами на важкість при ходьбі та русі, повідомив, що вчора поскандалив із сусідом, який бив його в грудну клітину. Після обстеження та рентгену встановлено попередній діагноз «клінічно - перелом 9, 10 ребра». Клінічно був перелом 10 ребра, а 9 ребра крепітація. Інших видимих ушкоджень на тілі не було. Неможливо при огляді визначити, коли у людини був перелом. Згідно призначення йому виписані тричі на день лише знеболюючі, а саме «дексалгін», який куплявся хворим самостійно. Він пролежав до 05.11.2015 р. на стаціонарі та виписаний із покращенням додому, показано ще 6 днів покою, і стати до роботи 12.11.2015 р. Про цю ситуацію до міліції не повідомляв. Судмедексперт до нього не звертався, але виписку надавав і міліція брала копію історії хвороби.

Свідок, ОСОБА_9 , дала суду покази, що з 01.10.2015 р. в їх будинку включили опалення і потрібно було спустити воду з батареї, але її сусід живе та працює в м. Києві, а за його квартирою дивиться його знайома. Коли її зустріла, попросила переказати ОСОБА_4 , щоб він спустив воду з батареї у ванній. Через 1-1,5 год. у двері подзвонили, вона відкрила і побачила сусіда, який почав сваритись, був випивший, вів себе агресивно та неадекватно. Вона стояла в проході у дверях. Побачила, як сусід цілить в неї кулаком і відскочила в сторону. Це побачив чоловік, який підійшов до дверей, та відштовхнув її, в цей же момент сусід вдарив чоловіка в щелепу. В подальшому чоловік ухилився від наступного другого удару потерпілого, накинув на нього курточку та тримав десь три хвилини ОСОБА_4 у зігнутій позі, який виривався. Чоловік чекав, щоб людина успокоїлась. Не було можливості закрити двері, які відкриваються на сходовий майданчик. Це все продовжувалось п`ять шість хвилин. Ніяких тілесних ушкоджень ні вона, ні її чоловік потерпілому не наносили. Одразу після цього зайшли до квартири. Сусід визвав поліцію, до них прийшли та відібрали пояснення. Дізнались, що в нього ребра зламані, а через день бачили його із сумками на базарі. Рік назад потерпілий їх затопив, до нього не достучались, перекрили воду, але вся проводка в їх квартирі перегоріла. ОСОБА_11 - людина конфліктна. Кожний опалювальний сезон просять його зливати воду, бо його квартира над їхньою.

Свідок, ОСОБА_12 , суду показала, що є фельдшером швидкої медичної допомоги в м. Ватутіне. До них поступив виклик, що чоловіка побив сусід. Піднялась разом із водієм на 5 поверх. У квартирі були чоловік і жінка. При огляді чоловіка було встановлено забій ребра, надано першу медичну допомогу, знеболююче, переломи не фіксуються. Від госпіталізації чоловік відмовився, сказав що завтра поїде сам. Писала в карті виїзду забій ребра. Диспетчер передає на міліцію якщо хтось побив, і в журналі виклику фіксується. Хворий казав, що сусід побив його по ребрам і спині, було почервоніння біля ребра, яке через годин 5-6 може стати синцем або ні. Із таким діагнозом не зобов`язані госпіталізувати. Крепітації ребра при огляді не було. Без рентгена встановити перелом ребра неможливо.

Експерт, ОСОБА_13 , суду показав, що потерпілого не пам`ятає, проводив огляд ОСОБА_4 згідно Акту №342 від 12.08.2016 р. на підставі направлення від 04.11.15 р., та витребуваної міліцією на його запит від 05.11.15 р. історії хвороби, а висновок від 26.09.2017 р. - на підставі постанови слідчого Звенигородського ВП ГУНП, попереднього акту, та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 .. При визначенні тривалості розладу здоров`я керувався не перебуванням потерпілого на лікуванні (19 днів), а тривалістю зростання кістки при переломі ребра згідно відповідних інструкцій та наказів МОЗ України, оскільки людині не потрібно перебувати на стаціонарі, а любий перелом кістки є середньої тяжкості. Висновок експерта 26.09.2017 р. було проведено на підставі постанови, а медична документація була надана разом з попереднім актом огляду. Конкретний час перелому ребра встановити не можна через відсутність об`єктивних даних щодо цього.

Відомості про кримінальне провадження №0001050, внесені 21.09.2016 р. до ЄРДР за ч.1 ст. 122 КК України за наступними обставинами: 23.10.2015 р. близько 18 год. невідомі особи перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 нанесли ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді перелому 10 ребра зліва, що згідно акту судово-медичного обстеження №342 від 12.08.2016 р. відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров.

Відповідно до рапорту помічника оперативного чергового Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області, ОСОБА_14 , 23.10.2015 р. о 14 год. 00 хв. до чергової частини Ватутінського відділення Звенигородського РВ УМВС по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_15 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 про вчинення відносно нього хуліганських дій сусідами.

В протоколі прийняття заяви 23.10.2015 р. від ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення зазначено, що 23.10.2015 р. близько 13 год. 30 хв. в м. Ватутіне на 4 поверсі 1-го під`їзду будинку по АДРЕСА_7 сусід із квартири АДРЕСА_5 наніс йому тілесні ушкодження ударами кулаків по обличчю та ногою в спину. ОСОБА_4 звертався для надання медичної допомоги до швидкої допомоги. Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення сусід з квартири АДРЕСА_5 .

Відповідно до рапорту від 21.09.2016 р. за наслідками перевірки матеріалів, які списано висновками відповідно до ЗУ «Про звернення громадян», по висновку №3202/15 (ЄО «5252 від 23.10.2015) за заявою ОСОБА_4 , щодо отримання ним тілесних ушкоджень, встановлено що рішення по матеріалам прийнято передчасно та зазначені матеріали необхідно доопрацювати і прийняти законне рішення.

Згідно акту судово-медичного обстеження №342, складеного 12.08.2016 р. судово-медичним експертом Завідувачем Звенигородського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи», ОСОБА_13 (розпочато 05.11.2015 р.; закінчено 12.08.2016 р.) на підставі направлення чергового Звенигородського РВ УМВС від 04.11.2015 р., встановлено, що у ОСОБА_4 мало місце тілесне ушкодження у вигляді перелому 10 ребра зліва, який спричинено дією тупого твердого предмету і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Виставлений в лікарні діагноз: перелом 9 ребра зліва не підтверджений рентгенологічними даними і тому при оцінці ступеня тяжкості до уваги не приймається.

26.09.2017 р. слідчим Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, було винесено постанову про призначення в кримінальному провадженні експертизи, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) чи є на тілі ОСОБА_4 тілесні ушкодження, якщо так, то який їх характер, локалізація, механізм утворення, час отримання та ступінь тяжкості? 2) чи могли наявні у ОСОБА_4 тілесні ушкодження бути отримані в результаті падіння з положення стоячи на тверду поверхню? 2) чи могли наявні у ОСОБА_4 тілесні ушкодження бути отримані від удару кулаком правої руки? 3) чи могли наявні у ОСОБА_4 тілесні ушкодження бути отримані за механізмом вказаним потерпілим під час допиту? 4) чи могли наявні у ОСОБА_4 тілесні ушкодження бути отримані за механізмом вказаним свідком ОСОБА_8 під час слідчого експерименту.

Відповідно до висновку експерта №05-9-01/375, складеного судово-медичним експертом Завідувачем Звенигородського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи», ОСОБА_13 , 26.09.2017 р. на постановлені питання в постанові були надані наступні відповіді: 1) У ОСОБА_4 мало місце тілесне ушкодження у вигляді перелому 10 ребра зліва, який спричинено дією тупого твердого предмету, давність спричинення може відповідати вказаному в постанові часу і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; 2) щоб відповісти на дане запитання потрібно надати механізм даного падіння; 3) не виключається можливість виявленого тілесного ушкодження на тілі ОСОБА_4 внаслідок удару правою рукою; 4) тілесне ушкодження виявлене на тілі ОСОБА_4 могло виникнути при тому механізмі, який вказаний потерпілим під час допиту; 5) малоймовірно, що виявлене тілесне ушкодження на тілі ОСОБА_4 могло виникнути при тому механізмі, на який вказала свідок.

В протоколі проведення слідчого експерименту від 26.09.2017 р. в приміщенні Ватутінського МВ Звенигородського ВП ГУНП В Черкаській області за участю свідка ОСОБА_8 в присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , із застосуванням фотоапарату цифрового типу «Sony», зазначено, що 23.10.2015 р. свідку зателефонував ОСОБА_18 , повідомив, що приїхав із заробіток та попросив приїхати до нього додому в м. Ватутіне. Коли вона підійшла до будинку - зустріла сусідку, яка почала сваритись з нею через те, що ОСОБА_19 не спустив з системи опалення повітря і в її квартирі холодні батареї, та ображала його нецензурною лайкою. ОСОБА_8 піднялась до квартири потерпілого та розповіла йому про цей конфлікт. ОСОБА_19 сказав, що зараз піде до сусідки та пояснить про відсутність в нього крана. Через деякий час вона почула шум в під`їзді, спустилась на площадку і побачила, що ОСОБА_18 свариться із ОСОБА_20 , потім із квартири вийшов чоловік ОСОБА_9 обвинувачений , який також почав сваритись із потерпілим. Потім ОСОБА_6 натягнув на голову потерпілого куртку і почав його утримувати. ОСОБА_4 намагався вирватись від нього, внаслідок чого між ними почалась боротьба. Свідок не пам`ятає чи наносив ОСОБА_6 потерпілому удари. Коли ОСОБА_4 звільнився від обвинуваченого та нахилився, щоб забрати тапочки, ОСОБА_6 наніс йому удар правою рукою по спині в район ребер з лівого боку. Після цього пішов до квартири. Коли вона підійшла до ОСОБА_4 , той почав скаржитись на сильні болі.

Відповідно до карти виклику швидкої медичної допомоги 23.10.2015 р. №6139 було отримано повідомлення про виклик о 14 год. 29 хв., від знайомої ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_8 через погане самопочуття.

Суд, дослідивши докази безпосередньо та отримавши усно показання учасників кримінального провадження під час судового розгляду, вважає ці докази належними і допустимими.

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Виходячи з аналізу та оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним обвинувачення в частині заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_4 внаслідок нанесення одного удару кулаком ОСОБА_6 ,

Проте, посилання сторони обвинувачення на форму вини ОСОБА_6 , як умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду і спростовуються наступними доказами.

Відповідно до показів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , протоколу прийняття заяви 23.10.2015 р. від ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення, судом встановлено, що - конфлікт між обвинуваченим і потерпілим виник після того, як ОСОБА_4 прийшов до квартири АДРЕСА_5 , в якій проживає обвинувачений із сім`єю; - через голосний словесний конфлікт та розмахування руками потерпілим і свідком ОСОБА_9 , яка відкрила йому двері та перебувала в дверному отворі, обвинувачений з метою його припинення підійшов до дверей. Після отримання від ОСОБА_4 удару в щелепу обвинувачений, оцінивши ситуацію та обставини конфлікту з метою його припинення, здійснив наступні дії для його припинення: - натягнув куртку на голову потерпілого; - пригнув його до полу; - оскільки потерпілий виривався здійснив один удар в його лівий бік; - відпустив ОСОБА_4 біля сходів, зайшов до квартири та закрив двері.

Згідно показів лікаря швидкої допомоги, ОСОБА_12 , лікаря ОСОБА_10 , Акту судово-медичного обстеження №342 від 12.08.2016 р., інших будь-яких пошкоджень чи слідів від ударів чи видимих пошкоджень на тілі ОСОБА_4 виявлено не було, що також підтверджується і показами самого потерпілого, який наполягав на нанесенні йому обвинуваченим лише одного удару в лівий бік, внаслідок якого він відчув сильний біль.

Фактично удар в лівий бік, нанесений ОСОБА_6 , був одиничний, йому передувала в тому числі і віктимна поведінка потерпілого, однак при відсутності ознак правомірного захисту від злочинного посягання (хуліганських дій та насильства зі сторони потерпілого) і, як наслідок, відсутність у обвинуваченого стану сильного душевного хвилювання та відсутність його перебування у стані необхідної оборони. Завдаючи один удар ОСОБА_6 не мав чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків, як і умислу на заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_6 завдав потерпілому тілесних ушкоджень не умисно, а внаслідок необережності, оскільки не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити (злочинна недбалість).

Згідно роз`яснень п.26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 7 лютого 2003 року у випадках, коли особа, яка заподіяла середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.128 КК.

Положенням ч.3 ст. 337 КПК України передбачено право суду вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, зокрема з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час судового розгляду було встановлено інші, ніж зазначені в обвинувальному акті, фактичні обставини: ОСОБА_6 23 жовтня 2015 р. близько 13 год. 30 хв. перебував в приміщенні власної квартири АДРЕСА_2 разом із дружиною ОСОБА_9 .. Після дзвінка у двері його дружина їх відчинила та в неї одразу почався конфлікт із ОСОБА_4 , який прийшов з`ясовувати стосунки та почав розмахувати руками, тобто вчиняти щодо неї неправомірні дії. Приблизно через одну хвилину ОСОБА_6 підійшов до відкритих дверей власної квартири для припинення цього конфлікту. Після отримання від ОСОБА_4 удару в щелепу обвинувачений, оцінивши ситуацію та обставини конфлікту з метою його припинення натягнув куртку на голову потерпілого, пригнув його до полу, а через те, що потерпілий виривався, здійснив один удар кулаком правої руки в його лівий бік тулуба, не розрахувавши власної сили, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді перелому 10 ребра зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-9-01/375 від 26.09.2017 р. відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Встановлені обставини та аналіз наведених доказів у їх сукупності підтверджують факт нанесення ОСОБА_6 потерпілому удару, але не доводять того, що потерпілому саме умисно було заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження, тому наявні підстави вважати, що в даному випадку мало місце не умисне, а необережне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене, для покращення становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та з метою ухвалення справедливого судового рішення і захисту прав людини і її основоположних свобод, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають перекваліфікації з ч.1 ст.122 КК України на ст.128 (необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження) КК України.

Прокурор, потерпілий та його представник у судових дебатах при призначенні міри покарання просили призначити обвинуваченому за ч.1 ст. 122 КК України 1 рік позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто призначення йому однорічного іспитового строку.

Захисник при призначенні міри покарання обвинуваченому просила врахувати відсутність умислу обвинуваченого на заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, через що кваліфікувати його дії, як вчинені з необережності, та призначити йому покарання у виді штрафу.

Обвинувачений свою вину у вчиненні умисного злочину не визнав, в останньому слові щиро розкаявся у заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому через необережність, бажав відшкодувати завдану ним шкоду в розумних межах.

Обираючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, в тому числі межі санкції ст.128 КК України, що злочин відноситься до невеликої тяжкості, санкція якого передбачає покарання у виді обмеження волі до двох років, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий, за місцем проживання негативна характеристика відсутня, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_6 обставинами суд визнає щире каяття обвинуваченого у заподіянні ним середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому через необережність, висловлене ним в останньому слові;; активне сприяння розкриттю злочину, що виразилось в добровільному наданні ним пояснень працівникам поліції одразу після конфлікту; вчинення злочину внаслідок збігу житлових обставин, викликаних холодними батареями, з яких потерпілий не спустив воду в опалювальний сезон та спровокування конфлікту самим потерпілим; що передбачено ч.1 ст.66 КК України. Крім наведеного, суд вважає необхідним визнати додатковою пом`якшуючою обставиною відсутність будь-яких тяжких наслідків вчиненого злочину та бажання обвинуваченого добровільного усунення заподіяної шкоди.

Обтяжуючі покарання ОСОБА_6 обставини, визначені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Таким чином, суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної фахівцем (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Звенигородського МРВ з питань пробації від 22.11.2017 р. вбачається, що ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Офіційно не працює, одружений, проживає разом з дружиною і неповнолітньою дочкою. На обліку у лікаря психіатра не перебуває, спиртні напої та наркотичні речовини, згідно отриманих даних, не вживає. Поведінка обвинуваченого відповідає суспільним нормам. Дружина характеризує його як доброго сім`янина, відповідального, справедливого, хазяйновитого та люблячого чоловіка та батька. Згідно оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, визначено середній рівень злочину та середній рівень небезпеки для суспільства. Виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Враховуючи фактичні обставини справи, у тому числі особу обвинуваченого, який визнав свою вину беззаперечно у вчиненні злочину з необережності, раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, не працює, наявність більше двох пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, і будь-яких тяжких наслідків вчиненого ним злочину, приймаючи до відома викладену в досудовій доповіді інформацію, і з наведених підстав суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_6 із застосуванням вимог ст. 69 КК України та доцільність призначення йому нижчого від найнижчої межі, передбаченого ст. 128 КК України, покарання у виді громадських робіт, який в повній мірі відповідає характеру скоєного злочину, його суспільній небезпеці, та буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого і запобіганню вчинення ним інших злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; а також, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Суд прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 майнової шкоди на відшкодування витрат на лікування підлягає задоволенню частково у сумі 419,85 грн.

Також суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 3000 грн.

Крім того з ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь потерпілого всі здійснені ним і документально підтверджені процесуальні витрати, у тому числі на правову допомогу в розмірі 4500 грн., по сплаті судового збору в сумі 1600 грн., а щодо витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування задовольняє частково в сумі 766,99 грн..

При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні кримінальної справи пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальним провадженням.

Стаття 23 ЦК України, яка є загальною нормою та встановлює право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода може відшкодовуватись грішми.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В той же, час, спеціальною нормою, яка передбачає право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, є стаття 1168 ЦК України.

Так, ч.1 ст. 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана … іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

З огляду на встановлені обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень середньої тяжкості з необережності, що спричинило тривалий розлад здоров`я за матеріалами справи 20 днів, при цьому відсутність встановленої у потерпілого значної стійкої втрати працездатності, на яку він посилається, як підставу своєї вимоги, суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також що робота потерпілого пов`язана із фізичною працею та болі після перелому ребра певний час створювали йому дискомфорт, проте з 12.11.2015 р. позивач вже приступив до роботи, і з того часу відсутні обгрунтовані підстави для наявності в нього моральних страждань, тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в частині в сумі 3000 грн..

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У ст. 1195 ЦК України встановлено обов`язок фізичної особи , яка завдала шкоди … іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом під час судового розгляду достовірно встановлено, що в результаті скоєного злочину потерпілий ОСОБА_4 поніс матеріальні затрати на придбання ліків за призначенням лікаря, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні документами (а.с. 37-38). Проте, допитаний у судовому засіданні свідок, лікар ОСОБА_10 , наполягав, що призначав хворому лише «дексалгін», що також відображено в медичній карті стаціонарного хворого (а.с. 29-36), у зв`язку з цим в цій частині позовні вимоги потерпілого підлягають задоволенню на суму 419, 85 грн. Суд бере до уваги, що в цій частині обвинувачений визнає позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження відносяться до процесуальних витрат, які згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Матеріалами справи підтверджено, не спростовано сторонами, що потерпілий ОСОБА_4 проживає та працює в м. Києві, кримінальне провадження вчинено 23.10.2015 р., внесене до ЄРДР 20.09.2016 р., тому суд вважає доведеними транспортні витрати, які були здійснені виключно для вчинення певних процесуальних дій, зокрема: за 05.11.2015 р. в сумі 9,88 грн. (проведення медичного огляду експертом в м. Звенигородка); 15.11.2016 р. в сумі 160 грн. (проведення слідчим допиту потерпілого 16.11.2016 р. в м. Звенигородка); 26.01.2018 р. в сумі 167,75 грн., 06.02.2018 р. в сумі -204,21 грн., 23.02.2018 р. в сумі 225,15 грн. (судові засідання), на загальну суму 766,99 грн., які підлягають задоволенню

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, в пункті 2 Договору про надання послуг адвоката від 02.11.2017 р. укладеного між потерпілим ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 , не визначено розмір оплати (фіксований розмір, погодинна оплата) гонорару адвоката, а зазначено, що оплата послуг адвоката встановлюється за домовленням сторін в розмірі обумовленому окремо, здійснюється шляхом виплати адвокату готівкових коштів.

До матеріалів справи долучено належний розрахунок витрат на правничу допомогу, при цьому факт прийняття адвокатом гонорару підтверджено квитанцією від 23.10.2017 р., яка долучена позивачем до позовної заяви, яка хоч і виготовлена раніше, ніж письмовий договір про надання послуг адвоката згідно ст.27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», проте суд враховує, що ОСОБА_4 02.11.2017 р. був присутній в м. Ватутіне у судовому засіданні, а тому пов`язує укладення письмового договору пізніше саме з територіальною віддаленістю потерпілого від адвоката, і з цих підстав грошові кошти в сумі 4500 грн. свідчать про сплату послуг адвоката за письмовим договором від 02.11.2017 р., а тому ці витрати підлягають задоволенню.

Також, стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченму ОСОБА_6 не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання відповідно до ч.1 ст. 69 КК України у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати на лікування в розмірі 419 грн. 85 коп. (чотириста дев`ятнадцять гривень коп.. 85).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 3000 грн. (три тисячі гривень коп. 00).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені ним та документально підтверджені витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження в сумі 766 грн. 99 коп., на правову допомогу 4500 грн., та по сплаті судового збору в сумі 1600 грн., а всього в загальній сумі 6866 грн. 99 коп. (шість тисяч вісімсот шістдесят шість гривень коп.. 99).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Ватутінський міський суд області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1