Дата документу Справа № 333/6718/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1038/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/6718/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхня Маївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 21 листопада 2014 року, приблизно о 17 годині, знаходячись біля проїжджої частини по вул.Луначарського в м.Запоріжжі, за попередньою змовою із засудженим за цим же кримінальним провадженням ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за наступних обставин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в зазначений час у вказаному місці, наблизились до потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які йшли в одному напрямку з останніми. Підбігши до ОСОБА_10 , засуджений ОСОБА_9 наніс їй один удар ногою в область лівої ноги, від чого потерпіла впала на землю. Після цього ОСОБА_9 , шляхом ривку з рук ОСОБА_10 , відкрито викрав у неї належне їй майно всього на суму 1 250 грн., спричинивши останній матеріальних збитків на вказану суму.

В цей же час ОСОБА_8 підбіг до потерпілої ОСОБА_11 , якій почав наносити удари руками в область голови та тулуба, умисно спричинивши їй синець з набряком м`яких тканин в тім`яних областях праворуч і ліворуч, синці в близькоочевій області зліва, в області обох кистей, лівого плеча, лівої гомілки, садно в скроневій області зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , шляхом ривку відкрито викрав у ОСОБА_11 належне їй майно всього на суму 810 грн., спричинивши останній матеріальних збитків на вказану суму.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підбіг до потерпілої ОСОБА_12 , штовхнув її, від чого потерпіла впала на землю. В цей же час засуджений ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_12 та відкрито з карману пальто потерпілої викрав мобільний телефон «Samsung» у корпусі червоного кольору вартістю 200 грн., спричинивши останній матеріальних збитків на вказану суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.3 ст.78, ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 липня 2014 року, призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Приморського районного суду м.Одеси від 01 березня 2017 року, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини справи і правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок змінити, пом`якшивши призначене обвинуваченому покарання, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, а обставини, що обтяжують покарання, відсутні. При цьому суд не мотивував у вироку необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; з`ясувавши думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та вважав за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_8 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.
Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності. Новий тяжкий злочин обвинуваченим вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання.

За таких обставин призначене ОСОБА_8 покарання, яке призначено судом у мінімально можливому розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК, не можна визнати занадто суворим.

Доводи захисника про те, що суд не мотивував у вироку призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, є безпідставними. Адже санкція ч.2 ст.186 КК, за якою ОСОБА_8 визнано винним, передбачає покарання лише у виді позбавлення волі.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через його суворість колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4