У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" березня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу голови Професійної спілки «Правозахисники країни» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000750, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк,

в с т а н о в и в :
Голова Професійної спілки «Правозахисники країни» ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді даного місцевого суду, в порядку ст.ст. 55, 303 КПК України, на бездіяльність слідчого, у рамках вказаного кримінального провадження, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, оскільки після отримання суб`єктами оскарження клопотання профспілки, що було подане, у порядку ст. 220 КПК України, останнє, у строки та порядку, які регламентовані вказаною статтею зазначеного Кодексу, не розглянуто.

Також автор скарги порушує питання про поновлення строку оскарження визначеного ст. 304 КПК України на вказану бездіяльність, з огляду на його пропуск з поважних причин.
Сторони у судове засідання не з`явилися, від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд скарги у його відсутність на підставі наявних у справі даних, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті та дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.

Щодо питання поновлення строку оскарження.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тож, слідчий суддя проаналізувавши клопотання особи, що подала скаргу про поновлення строку оскарження визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України, виходячи з положень ч. 1 ст. 117 даного Кодексу, вважає за необхідне його задовольнити та поновити строк оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Щодо питання права звернення.
Згідно ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
В узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ зазначає, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

Так, у цій ситуації, згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникли в профспілки з моменту подання заяви про визнання потерпілим, а саме 18.09.2017, адже рішення про відмову у визнанні юридичної особи потерпілою викладене у формі постанови, згідно ст. 110 того ж Кодексу, за цією заявою у матеріалах судового провадження, відсутнє.

В частині рішення слідчого ОСОБА_4 від 11.10.20147 про відмову у визнанні первинної професійної спідки «Правозахисникик країни» потерпілим, то воно скасовано ухвалою слідчого судді цього місцевого суду від 15.12.2017.

Дані, які б указували, що після прийняття цієї ухвали слідчим суддею слідчий повторно відмовляв профспілці у визнанні потерпілим у справі відсутні.

Щодо самої скарги по суті.
Як убачається з матеріалів провадження у провадженні 3 СВ прокуратури м. Києва знаходиться кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2017 за № 0000750.

У рамках цього кримінального провадження, суб`єктом оскарження було отримано клопотання голови Професійної спілки «Правозахисники країни» ОСОБА_3 від без дати за вих. № б/н про долучення документів до кримінального провадження у якості доказів, а саме судових рішень судів адміністративної юрисдикції, так як вони, на думку голови профспілки підтверджують факт ненадання відповіді на запит профспілки вих. № 164 від 29.11.2016.

Листом від 05.02.2018 № 17/1/3-87-17 слідчий в ОВС третього СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3 , що, у цей час, у автора звернення відсутній статус потерпілого, а тому його клопотання, у порядку ст. 220 КПК України, щодо проведення певних процесуальних дій, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, розглянуто та встановлено, що ст. 60 вказаного Кодексу не наділяє заявника правом заявляти клопотання про вчинення дій у порядку ст. 220 зазначеного Кодексу.

Листом від 05.02.2018 № 17/1/3-87-17 (інший лист, але вихідний номер той же самий, що і у попереднього листа) слідчий в ОВС третього СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3 , що клопотання про долучення документів розглянуто та документи долучено до матеріалів кримінального провадження з подальшим їх урахуванням під час розслідування.
Тобто, бездіяльність на яку указує у скарзі особа щодо не долучення документів до провадження за її клопотанням не кореспондується з даними слідства, яке у листі від 05.02.2018 № 17/1/3-87-17 повідомило ОСОБА_3 , що клопотання про долучення документів розглянуто та документи долучено до матеріалів кримінального провадження з подальшим їх урахуванням під час розслідування.
Відповідно до ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка його заявила.

У цій ситуації, клопотання було розглянуто.

Про результати розгляду клопотання повідомлено профспілку, про що власне свідчить указаний лист, який надала сама особа, яка подала цю скаргу.

Підстав для ухвалення постанови у слідства не було, бо, згідно ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, яка виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, тобто, у тому числі, зокрема, у порядку ст. 220 вказаного Кодексу, коли слідчий приймає рішення про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання.

У цьому випадку, слідчий указав, що документи долучено до матеріалів кримінального провадження з подальшим їх урахуванням під час розслідування, тобто відсутній факт повної або часткової відмови.

Тим паче, що відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
З ст. 98 КПК України слідує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Згідно ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; 4) висновки ревізій та акти перевірок.
Тобто, цей перелік є вичерпним.

У той же час, ст. 90 - значення рішень інших судів у питаннях допустимості доказів КПК України визначено, що рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.
Тим самим за клопотанням заявника орган досудового розслідування урахував дані відображені в судовому рішенні, які надав заявник, саме так, як того вимагають норми діючого кримінального процесуального законодавства.

Також Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод», Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
У цьому випадку, як убачається з матеріалів провадження суб`єктом оскарження було отримано клопотання особи, яка подала скаргу про долучення документів у якості доказів, яке нею було подано, у порядку ст. 220 КПК України, та розглянуто за процедурою, яка визначена цією статтею зазначеного Кодексу, а тому говорити проте, що у користуванні засобами захисту профспілці чиняться перешкоди діями або бездіяльністю органів влади держави, не можна.
Щодо даних відображених у листівід 05.02.2018 № 17/1/3-87-17, у якому слідчий в ОВС третього СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3 , що, у цей час, у автора звернення відсутній статус потерпілого, а тому його клопотання, у порядку ст. 220 КПК України, щодо проведення певних процесуальних дій, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, розглянуто та встановлено, що ст. 60 вказаного Кодексу не наділяє заявника правов заявляти клопотання про вчинення дій у порядку ст. 220 зазначеного Кодексу, то слідчий суддя до його оцінки не вдається, так як скарга розглядається у межах заявлених вимог, а у цій скарзі такого роду вимога не порушується.

Апріорі, до скарги не долучається копія такого клопотання про ознайомлення з провадженням, у порядку ст. 221 КПК України, та вчинення дій.

Тим самим дані у скарзі та долучені до неї матеріалів не вказують на те, що скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого.

А тому, у контексті наведеного, на думку слідчого судді, у світлі норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає урахуванню позиція ВССУ відображена в пункті 1.3 - оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» в частині того, що бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством, бо зазначена норма не передбачає оскарження абстрактної бездіяльності, яка призводить до «неналежного досудового розслідування».
Водночас слід зазначити, що бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових), дій може бути предметом оскарження лише у тих випадках, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого.
За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню шляхом зобов`язання вчинити дію за клопотанням згідно ст. 220 КПК України, так як встановлено факт розгляду клопотання про долучення документів з їх долученням до матеріалів кримінального провадження та подальшим урахуванням під час розслідування.

Керуючись ст. ст. 1-29, 84-86, 91-94, 110, 220, 223, 224, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Клопотання про поновлення строку для подання скарги визначеного ст. 304 КПК України задовольнити та поновити даний строк.

У задовленні скарги голови Професійної спілки «Правозахисники країни» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000750, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1