№ провадження 11-кп/781/690/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.10.2017 року. м.Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001003 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області, українку, громадянку України, з базовою загальною середньою освітою, не заміжню, не працюючу, маючої на утриманні двоє малолітніх дітей 2014 та 2016 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 01.02.2002 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст.185 ч.1,3, ст.190 ч.2, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 23.01.2006 року Кіровським районним судом м.Кіровограда за ст.185 ч.2 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- 10.05.2006 року Кіровським районним судом м.Кіровограда за ст.185 ч.2, ст.70 ч.4 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки;
- 05.11.2009 року Кіровським районним судом м.Кіровограда за ст.307 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна;
- 11.07.2016 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст.190 ч.1, ст.185 ч.ч.2,3, ст.70 КК України на 3 років 6 місяців позбавлення волі, зі штрафом 850 грн., на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.10.2016 року вирок змінено в частині призначення покарання, за ст.190 ч.1, ст.185 ч.ч.2,3, ст.70 КК України призначено покарання до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.79 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки
засуджено за ст.185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ст.185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ст.186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; за ст.186 ч.3 ст.15 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2016 року, який змінений ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.10.2016 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити вирок районного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченої та пом`якшити призначене покарання, мотивуючи тим, що при призначенні покарання районним судом не в повній мірі враховано те, що вона вину визнала повністю, розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину. Крім того, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а злочин вчинила у зв`язку з скрутним матеріальним становищем.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що вона 25.01.2017 року близько 10.30 год. перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , де біля квартири АДРЕСА_3 у останньої виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 шляхом віджиму запірного механізму замка відчинила вхідні двері та проникла до приміщення вказаної квартири, звідки таємно викрала майно, належне потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 3703,18 грн. Після чого з місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 з викраденим зникла, майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на вказану суму.
Крім того, 02.02.2017 року близько 20.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_4 , вирішила зайти до своєї знайомої ОСОБА_10 , яка проживає за вказаною адресою. Зайшовши на територію вказаного домоволодіння ОСОБА_6 зрозуміла, що власниця домоволодіння відсутня і у неї виник умисел на таємне викрадення чужого майна з приміщення вказаного будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом демонтажу скла вікна проникла до приміщення вищевказаного будинку. Перебуваючи у приміщенні вказаного будинку ОСОБА_6 таємно, повторно, викрала наступне належне ОСОБА_10 майно. Проте, під час заволодіння майном ОСОБА_6 усвідомила, що до будинку повернулась ОСОБА_10 та її знайома ОСОБА_11 , незважаючи на це, ОСОБА_6 продовжила реалізацію злочинного умислу з метою заволодіння майном, зокрема намагалася з місця вчинення злочину зникнути. Однак, у той момент коли остання перебувала біля вікна будинку її протиправні дії були виявлені власницею будинку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які затримали ОСОБА_6 на території подвір`я будинку, що за адресою: АДРЕСА_4 . Чим своїми умисними протиправними діями спричинила ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 666 грн. 69 коп. Таким чином ОСОБА_6 виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, так як була виявлена та затримана ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .
Крім того, 22.03.2017 року у період часу з 11.00 год. до 16.00 год., ОСОБА_6 перебувала біля будинку АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_12 . У цей час у останньої виник умисел на таємне викрадення чужого майна, яке перебуває у вказаному будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 зайшла через незачинену хвіртку на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , де шляхом зняття руками віконного скла одного із вікон будинку, яке трималось на цвяхах, пролізла до будинку через вікно. Перебуваючи у зазначеному будинку, ОСОБА_6 діючи повторно, таємно викрала майна на загальну суму 3372 грн. Після чого, ОСОБА_6 утримуючи викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, вкраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 25.03.2017 року приблизно о 15.20 год. ОСОБА_6 , перебувала в торгівельному залі магазину «Файно маркет», належного ТОВ «Вересень плюс» та розташованого за адресою: м. Кропивницький, вул. Шевченка 21 Г, у власних справах. Знаходячись у вказаному магазині, ОСОБА_6 побачила на полиці магазину віскі «Jack Daniels», ємністю скляної пляшки 0,7 л., у цей момент у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , діючи умисно та цілеспрямовано з корисливих спонукань та переслідуючи мету власної наживи, злочинним шляхом, таємно, повторно, впевнившись, що її дії не будуть помічені, взяла зі стелажів даного магазину вказану пляшку. У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна з вказаним товаром пройшла повз касову зону даного магазину, умисно не розрахувавшись за викрадений товар та з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «Вересень плюс» майнової шкоди на загальну суму 579 грн. 70 коп.
Крім того, 25.03.2017 року приблизно о 17.01 год. ОСОБА_6 , перебувала в торгівельному залі магазину «Файно маркет» №141, належного ТОВ «Вересень плюс» та розташованого за адресою: м. Кропивницький, вул. Архангельська,2 у власних справах. Знаходячись у вказаному магазині ОСОБА_6 побачила на полиці магазину віскі «Jack Daniels Tennessee Honey», ємністю скляної пляшки 0,7 л., у цей момент у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , впевнившись, що її дії не будуть помічені, взяла зі стелажів даного магазину вказану пляшку. У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна з вказаним товаром пройшла повз касову зону даного магазину, умисно не розрахувавшись за викрадений товар та з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «Вересень плюс» майнової шкоди на загальну суму 602 грн.
Крім того, 03.04.2017 року близько 20.50 год. ОСОБА_6 перебувала на території Ковалівського парку в м. Кропивницькому, де побачила малолітнього ОСОБА_13 з мобільним телефоном у руках. Тоді у останньої виник умисел на відкрите викрадення вказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення злочинним шляхом, повторно, ОСОБА_6 підійшла до малолітнього ОСОБА_13 та шляхом ривка рукою, відкрито викрала у останнього належний ОСОБА_14 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J5 SM-J500H Black» вартістю, 4092,30 грн., який знаходився в чохлі (книжці) марки «Mercury», вартістю 189 грн. 68 коп. Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, вкраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 4281 грн. 98 коп.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_15 , які просили зменшити призначене покарання, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України, за що її засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинувачену та роз`яснив їй наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікувавши її дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно та за ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений повторно.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України, а також при призначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог статей 50, 65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року. Отже, призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів; особу обвинуваченої, яка з 2001 року перебуває на диспансерному обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, має синдром залежності, офіційно не працює, раніше судима за злочин проти власності, вчинила кримінальне правопорушення в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо малолітнього, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_6 , що за місцем проживання вона характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а злочин вчинила у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, так як при призначенні покарання судом першої інстанції вмотивовано та належно ураховано при призначенні обвинуваченій покарання ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Судом також враховано вимог ч. 1 ст. 70 КК України, щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, та не свідчить про істотне зниження ступеня тяжкості вчинених кримінальних правпорушень.
До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримано вимог зазначеної норми закону України про кримінальну відповідальність. Остаточно до відбуття призначено обвинуваченій покарання більше від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2016 року.

Крім того, відповідно до роз`яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Отже, колегія суддів не знаходить передбачених законом України про кримінальну відповідальність підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 ст. 75 КК України і звільнення її від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні покарання даних про її особу та невідповідності призначеного покарання особі винного, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відповідно до яких, суд всебічно і повно врахував як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченої так і ті, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням всіх доводів, обґрунтовано призначив покарання пов`язане з позбавленням волі, яке за вказаних вище обставин справи є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченій покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2