Провадження № 1-кс/161/8551/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року м. Луцьк

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань скаргу заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 з приводу невиконання ухвали слідчого судді про примусовий привід, невиконання вказівок процесуального керівника, а також у не здійсненні інших процесуальних та слідчих дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК строк,

за участю потерпілої ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
22 листопада 2017 року до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла скарга заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 з приводу невиконання ухвали слідчого судді про примусовий привід, невиконання вказівок процесуального керівника, а також у не здійсненні інших процесуальних та слідчих дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК строк.

Свою скаргу заявники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 мотивують тим, що в червні 2017 року розпорядженням першого заступника керівника Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 відведено прокурора ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні за № 0002103 та доручено здійснення процесуального керівництва прокурору ОСОБА_6 . Проте, з того часу, жодна слідча дія не проведена слідчим, в тому числі, не виконано вказівки попереднього прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ухвала слідчого судді про примусовий привід свідка ОСОБА_9 , а також не здійснено інших процесуальних та слідчих дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК строк, а тому вважають таку бездіяльність прокурора та слідчого протиправною.

Заслухавши пояснення потерпілої, яка підтримала подану скаргу, з підстав викладених у ній та просила її задовольнити, думку прокурора, який зазначив, що дії чи бездіяльність, які оскаржує потерпіла не можуть бути оскаржені під час досудового розслідування до суду, а тому скарга не підлягає до задоволення, оглянувши та дослідивши матеріали скарги, долучені до неї документи, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002103 від 12 травня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Водночас, ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню до слідчого судді під час досудового провадження та ким такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені.

При цьому, встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені є вичерпним.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Отже, оскарження інших дії слідчого, прокурора, чи його бездіяльність під час досудового розслідування, можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді, а тому в задоволенні скарги слід відмовити, у тому числі із цих підстав.

Крім того, з приводу доводів скарги в частині розумності строків досудового розслідування, такі питання вирішуються вищестоячим прокурором в порядку ст.308 КПК України, а знову ж таки не слідчим суддею.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує положення відповідного міжнародного договору України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 4 і 5 статті 9 КПК).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, який встановить, зокрема, обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

Разом із тим, як убачається з ухвали Суду від 8 січня 2008 року "Щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" (п.2), право на доступ до національного суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Практикою Суду визначено, що встановлені державою обмеження повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути, щоб не суперечити пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення у справі Guerin v. France, 29 липня 1998 року, Reports 1998-V, п. 37).

Таким чином, оскільки питання розгляду скарги врегульовано національним законодавством, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід відмови у задоволенні скарги, внаслідок безпідставності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні скарги заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 з приводу невиконання ухвали слідчого судді про примусовий привід, невиконання вказівок процесуального керівника, а також у не здійсненні інших процесуальних та слідчих дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК строк - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1