УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/6112/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 68 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2017 року,-
в с т а н о в и л а:
Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Бердичівській ВК №70 згідно вироку Донецького апеляційного суду від 21.08.2001 року та ухвали Верховного Суду України від 19.08.2004 року .
Засуджений звернувся до суду із заявою про зміну міри покарання у відповідності до ч.4 ст.68 КК України (із змінами внесеними згідно із Законом №1492-VIII від 07.09.2016 року).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.07.2017 відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зміну міри покарання у відповідності до ч.4 ст.68 КК України.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого п.п.: а, е, з, і, и ст.93 КК України 1960 року, та до 6 років позбавлення волі за готування до злочину та вчинення замаху на злочин, передбачений ст.15, ч.3 ст.185 КК. У зв`язку з цим до нього не може бути застосовані положення ч.4 ст. 68 КК України в редакції від 07.09.2016 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить зазначену ухвалу суду першої інстанції скасувати. Вказує, що суд допустив численні порушення норм матеріального та процесуального права. Посилається при цьому на те, що порушено розумні строки розгляду справи, при розгляді його клопотання було порушено його право на захист, оскільки йому не було призначено захисника. Не були враховані ст.ст.64, 65, 66, 67 КК України. Крім цього, просить надати копії матеріалів справи для їх подальшого направлення до Європейського Суду з прав людини.
В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги засуджений підтримав свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не заперечував проти скасування ухвали суду та призначення нового розгляду його клопотання в суді першої інстанції за участю захисника.
Захисник ОСОБА_8 підтримав доводи засудженого, разом з тим просив скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд клопотання ОСОБА_7 в суді першої інстанції, враховуючи порушення його права на захист, допущеного судом першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Згідно вимог ч.4 ст.68 КК України в редакції від 07.09.2016 року, довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції даних вимог закону дотримався та обґрунтовано відмовив ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання. .
Так, згідно матеріалів провадження, вироком Донецького апеляційного суду ОСОБА_7 визнано винним за ст.ст.69, 17 ч.2, 86-1; 142 ч.3; 93 п.п. «а», «е», «з», «і», «и»., 42 ч.1 КК України 1960 року та йому призначено покарання за ст. 69 УК України 13 років позбавлення з конфіскацією усього майна, за ст. 17 ч.2 86-1 КК України -10 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, за ст. 142 ч.3 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, за ст. 93 п. «а», «е», «з», «і», «и» УК України - довічне позбавлення волі з конфіскацією усього майна, та на підставі ст. 42 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна.
В подальшому ухвалою Верховного Суду України від 19.08.2004, вказаний вирок Донецького апеляційного суду щодо ОСОБА_7 змінено в порядку ст.395 КПК України. Дії останнього перекваліфіковано із ст.17, ст.86-1 КК України 1960 року на ст..15 ч.3 ст.185 КК України 2001 року, та пом`якшено засудженому покарання за вказуй злочин до 6 років позбавлення волі і виключено вказівку суду про конфіскацію майна за вказаною статтею та встановлено вважати ОСОБА_7 засудженим на підставі ст.42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів, передбачених зазначеним законом, а також за ст.ст.69 ч.3, ст.142 п.п. «а», «е», «з», «і», «и» ст.93 КК України, до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_7 є особою, яка засуджена до довічного позбавлення волі за закінчений злочин, передбачений ст. 93 п. «а», «е», «з», «і», «и» УК України, а не за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до нього положень ч.4 ст. 68 КК України в редакції від 07.09.2016 року та заміни йому покарання з довічного позбавлення волі на інше, більш м`яке покарання.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого. Його апеляційні доводи про незаконність та необґрунтованість висновків суду про відсутність підстав для застосування ч.4 ст. 68 КК України в редакції від 07.09.2016 року, і відповідно про незаконне незастосування положень ст.ст. 64-67 КК України, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду ухвали суду.
Що стосується апеляційних доводів ОСОБА_7 про те, що місцевим судом було порушено розумні строки судового розгляду, передбачені п.21 ст.7 та ч.1 ст.318 КК України, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів судового провадження, засуджений ОСОБА_7 звернувся із клопотанням про перегляд міри покарання до апеляційного суду Донецької області. В подальшому вказане клопотання було направлено до Бердичівського міськрайонного суду Житомирсьткої області (а.с. 2-7) за підсудністю. Надалі неодноразово проводився повторний авторозподіл справи у зв`язку із звільненням суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.8-11). Вказані обставини об`єктивно призвели до досить тривалого розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 .
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_7 та його захисника про те, що в суді першої інстанції було порушеного право на захист засудженого, передбачене п.13 ст.7 та ч.1 ст. 52 КПК України, та його клопотання розглянуто без призначення засудженому захисника, то вказані доводи не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так дійсно у відповідності до п.13 ч.1 ст. 7 КПК України однією з засад кримінального провадження є забезпечення права на захист, а згідно положень ч.1 ст. 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. При цьому ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину.
Разом з тим відповідно до п.10 ч.1 ст. 3 КПК України кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Тобто вирішення питання щодо приведення вироку, який набрав законної сили у відповідність до положень ч.4 ст. 68 КК України в редакції від 07.09.2016 року, не охоплюється поняттям кримінального провадження. При цьому в судовому засіданні при розгляді клопотання по суті в режимі відеоконференцзв`язку з виправною колонією засудженим не ставилося питання про призначення йому захисника.
Таким чином судом першої інстанції, на думку колегії суддів, не порушено права ОСОБА_7 на захист, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду клопотання засудженого в суді першої інстанції і з цих підстав.
Крім цього слід наголосити на тому, що в ході апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції за клопотанням засудженого колегією суддів йому було призначено захисника, який представляв його інтереси в судовому засіданні, висловлював свою думку по суті клопотання, підтримавши доводи апеляції засудженого щодо необхідності застосування до нього ч.4 ст. 68 КК України в редакції від 07.09.2016 року, а апеляційним судом вказане клопотання переглянуто по суті. Таким чином право на захист засудженого було у повному обсязі забезпечено та дотримано в ході апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції. .
Також не можуть бути задоволені апеляційні вимоги засудженого з приводу підготовки матеріалів справи для їх подальшого направлення до Європейського Суду з прав людини, оскільки виконання таких вимог не є компетенцією суду апеляційної інстанції. Копії документів, наявних в провадженні по розгляду його клопотання, можуть бути надані останньому за його заявою судом першої інстанції, а копії процесуальних документів апеляційного суду в тому ж порядку апеляційним судом.
За таких обставин, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2017 року, якою останньому відмовлено в задоволенні його клопотання про зміну міри покарання у відповідності до ч.4 ст.68 КК України без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: