Дата документу Справа № 317/3256/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/3256/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/451/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - у виді обмеження волі,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч.3 ст.107 КВК України та у розділі III Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, вважає себе незаконно засудженим, не визнає своєї провини, не розкаюється. Вважає, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час немає.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить замінити невідбуту частину покарання більш м`яким - у виді обмеження волі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він став на шлях виправлення, провину свою визнає, щиро розкаявся.

Згідно з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - у виді обмеження волі.

В обґрунтування вимог клопотання зазначає, що своєю поведінкою та ставленням до праці він заслужив на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав клопотання, просив його задовольнити. Зазначив, що він не вчиняв злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Допустив порушення режиму тримання у липні 2017 року, оскільки вчасно не вимкнув телевізор через те, що дивився цікавий фільм.

У судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії №99 ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що у ОСОБА_6 є непогашене стягнення, хоча він сумлінно працює, але має недоліки у поведінці.

Прокурор ОСОБА_9 висловив думку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважала, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - у виді обмеження волі, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів провадження та ухвали суду, засуджений ОСОБА_6 почав відбувати покарання з 17 грудня 2013 року, з зазначеної дати перебував в Вільнянському слідчому ізоляторі по 26 березня 2014року, не мав ані стягнень, ані заохочень за період відбування. З 26 березня 2014 року відбував покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія №99».

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , останній, за час відбування покарання характеризується позитивно, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень не мав. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення правами начальника установи та одне заохочення правами начальника відділення СПС. На виробництві установи був працевлаштований різноробочим. З 04 серпня 2016 року відбуває покарання на дільниці соціальної реабілітації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)». За сумлінну поведінку та ставлення до праці три рази заохочувався правами начальника установи. За порушення розпорядку дня один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. Працевлаштований на дільниці соціальної реабілітації різноробочим, до виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно, завдання виконує вчасно та якісно. З вересня 2017 року працює на ТОВ «Тарсервіс» у м. Запоріжжі, норми виробітку виконує, до праці ставиться позитивно. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими тільки позитивної спрямованості. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень. Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не було.

Відповідно до вимог ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язку в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Засуджений ОСОБА_6 формально має право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки відбув ? строку призначеного покарання, але, згідно з матеріалами провадження, також має одне стягнення, яке не зняте і непогашене, у відношенні до персоналу установи не завжди дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконував передбачені законом вимоги персоналу установи під наглядом, не завжди дотримувався вимог санітарії та гігієни, спальне місце та приліжкову тумбочку не утримує у чистоті та порядку, має неохайний зовнішній вигляд, виконує роботи із самообслуговування під наглядом адміністрації установи, що в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, та така поведінка засудженого і ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна.

Крім того, судом було враховано, що ОСОБА_6 не визнає своєї провини у вчиненні злочину, не розкаявся, має позов 17711,16 гривень, станом на 24 жовтня 2017 року в бухгалтерії державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» виконавчі листи на стягнення боргу відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, через що відсутні підстави для задоволення його клопотання про заміну невідбутної частини покарання більш м`яким, та вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, є безпідставними, та правильність вищевказаних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.370,539 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4