ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6026/17
провадження № 1-кп/753/637/17
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
"06" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

провівши в залі суду в м.Києві підготовче судове засідання кримінального провадження №0006075 від 02.06.2016 року з обвинувальним актом відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадження Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив виділити матеріали провадження відносно ОСОБА_9 та оголосити останню у розшук, щодо інших обвинувачених призначити судовий розгляд.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_4 просив обвинувальний акт повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зазначив, що для виділення в окреме провадження та розшук обвинуваченої законних підстав немає, місце проживання його підзахисної в обвинувальному акті не встановлено, як і відсутні достовірні дані щодо по батькові обвинуваченої ОСОБА_10 . Також вказав, що обвинувальний акт мав би затверджувати керівник групи прокурорів, крім того копія обвинувального акту не була вручена його підзахисній на зрозумілій для останньої мові.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 підтримав думку захисника ОСОБА_4 та додав, що при врученні на попередніх засіданнях обвинувального акту в перекладі на російську мову залишилось не з`ясованим хто саме зробив такий переклад.

Захисник ОСОБА_6 також просив повернути обвинувальний акт із зазначених підстав.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали думку захисників.

Потерпіла ОСОБА_11 подала до суду заяву з проханням проводити судові засідання за її відсутності, при цьому заперечень від учасників провадження до суду не надійшло.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

1. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити, зокрема, і анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, громадянство).

При цьому такі дані, на думку суду, мають бути підтверджені у передбачений законом спосіб.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України, документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця.

Як було з`ясовано у судовому засіданні в обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відсутній паспорт громадянина України чи іншої Держави або будь-який інший документ, що посвідчує їх особу.

Стороною обвинувачення суду на підтвердження особи ОСОБА_9 надано ксерокопію свідоцтва про народження; на підтвердження особи ОСОБА_7 надано ксерокопію заяви форми 1 про видачу паспорта. Тобто суду не надано жодного документу, що в передбачений законом спосіб посвідчує особи вказаних обвинувачених.

Крім того прокурор, який підтвердив в судовому засіданні, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 паспорт громадянина України не отримували, з невідомих підстав, всупереч положень законодавства України щодо посвідчення громадянства України певними документами, вказав, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є громадянками України, українками.

За наведених обставин суд позбавлений можливості встановити особу вказаних обвинувачених та перевірити їх анкетні дані, які вказані в обвинувальному акті, а також пересвідчитись в тому, що обвинувачення було висунуте саме тим особам, що вчинили кримінальне правопорушення.

2. Крім того, обов`язковому зазначенню в обвинувальному акті підлягають дані щодо місця проживання обвинуваченого.

Разом з тим, вказані вимоги закону в повному обсязі не дотримані.

З обвинувального акту вбачається, що місце проживання ОСОБА_9 зазначено органом досудового розслідування за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, вжиті судом заходи щодо забезпечення явки ОСОБА_9 позитивного результату не дали, остання жодного разу не отримала судові повістки про виклик за адресою, зазначеною в обвинувальному акті як місце її проживання. Згідно з даними рапорту на виконання ухвали про встановлення фактичного місця проживання та здійснення приводу в судове засідання обвинуваченої, встановити місцезнаходження та проживання останньої не вдалось, у зв`язку із чим здійснити примусовий привід ОСОБА_9 не виявилося можливим.

Крім того, під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_9 застосовано не було. При цьому суд приймає до уваги те, що прокурор, який приймає участь в даному судовому засіданні, відмовився від апеляційної скарги на ухвалу суду, якою було відмовлено в застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування не було зазначено дійсне місце проживання ОСОБА_9 , оскільки під час досудового розслідування встановлення достовірності зазначених відомостей здійснено не було.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що фактично слідчий не вказав в обвинувальному акті дійсне місце проживання обвинуваченого, не встановивши його, чим не виконав вимоги п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому суд приходить до висновку, що таке порушення вимог КПК України унеможливлює призначення даного обвинувального акту до судового розгляду у розумні строки.

Підстав для оголошення обвинуваченої ОСОБА_9 у розшук суд не вбачає, оскільки прокурором не подано клопотання про застосування до неї запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та клопотання про дозвіл на затримання та не повідомлено суд про бажання подати такі клопотання, а достовірних даних про те, що обвинувачена ОСОБА_12 дійсно ухиляється від явки до суду немає.

3. Крім того суд вважає, що клопотання прокурора про виділення матеріалів щодо ОСОБА_9 задоволено бути не може, оскільки на даній стадії судового провадження вирішується питання щодо можливості призначення одного обвинувального акту стосовно трьох осіб, обвинувачених у вчиненні одного кримінального правопорушення.

4. Також суд враховує вимоги ст. ст. 29, 42, 68 КПК України та правові позиції ЄСПЛ, згідно яких право на безоплатну допомогу перекладача застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження. Зокрема, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право в справедливий судовий розгляд (рішення у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН»).

При цьому в ході підготовчого судового засідання обвинувачені наполягали на тому, що вони не розуміють українську.

Прокурор в ході підготовчого судового засідання подав до суду та вручив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувальний акт російською мовою, визнавши таким чином, на думку суду, порушення права останніх на захист, зокрема щодо можливості використовувати в кримінальному провадженні мову, якою вони достатньо володіють та отримувати процесуальні документи в перекладі на таку мову.

При цьому, згідно з положеннями ст. 29 КПК України переклад процесуальних документів кримінального провадження здійснюється перекладачем. У вказаній статті чітко регламентовано права та обов`язки перекладача, в тому числі і попередження про кримінальну відповідальність у передбачених законом випадках, та вказано вимоги щодо перевірки відомостей щодо особи та компетентності перекладача.

Проте, з поданого обвинувального акту російською мовою вбачається, що дані про перевірку компетенції особи, яка робила переклад відсутні, перекладачу його права та обов`язки не роз`яснювались, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків не попереджалася. Крім того, згідно даних штампу, що проставлений на обвинувальному акті, вказано про бюро перекладів «Аккордо Україна», а згідно даних круглої печатки ПП ОСОБА_13 .

За наведених обставин суд вважає небезпідставними твердження сторони захисту щодо фактичного невручення у процесуальній спосіб копій обвинувального акту обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Також, на думку суду, той факт, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не володіють державною мовою, не залучення перекладача під час досудового розслідування, зокрема на час повідомлення особі про підозру та вручення обвинувального акта, є грубим порушенням кримінального процесуального законодавства.

Крім того, захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_4 зазначив, що його підзахисна не володіє державною мовою, на що неодноразово вказувалось під час досудового розслідування. За наведених обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 взагалі не отримувала обвинувальний акт в перекладі на мову, якою вона володіє.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вказані недоліки обвинувального акта унеможливлюють призначення судового розгляду та ухвалення законного вироку будь-якого виду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору.

Що стосується тверджень сторони захисту щодо затвердження обвинувального акту неналежною особою та не встановлення справжнього по батькові обвинуваченої ОСОБА_8 , то суд вважає їх безпідставними, оскільки обвинувальний акт затверджено прокурором, що включений до групи прокурорів у вказаному провадженні, а вимог щодо затвердження вказаного процесуального документу саме старшим групи прокурорів КПК України не містить. Також, враховуючи весь зміст обвинувального акту та дані, що містяться в паспорті, виданого на ім`я ОСОБА_8 , суд вважає, що слідчим один раз допущено технічну описку в зазначенні по батькові обвинуваченої, яка не тягне суттєвих наслідків для кримінального провадження.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0006075 від 02.06.2016 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя