Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5299/16-к
н/п 1-кп/490/292/2017
ВИРОК
Іменем України
06 квітня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ,

їх захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0001736, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, на момент вчинення злочинів був раніше не судимим, має на утриманні малолітню дитину, має повну загальну середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, та

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Вільшанка Кіровоградської області, є громадянином України, неодруженим, раніше не судимим, має повну загальну середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
20 березня 2015 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, за який його засуджено вироком від 08.07.2015 Корабельного районного суду м. Миколаєва, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , яку він винаймав, діючи умисно з корисливих мотивів з метою крадіжки, проник до іншого сховища, зокрема до кімнати вказаної квартири, доступу до якої не мав, звідки таємно викрав майно ОСОБА_10 , а саме ноутбук "ASUS" вартістю 4 000 грн., а також майно ОСОБА_11 , а саме пральну машинку "LG" вартістю 2 500 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім цього, 01 квітня 2015 року, близько 04 год. 00 хв., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , вступивши в злочинну змову вчинити розбій, направилися до "Тернівського кільця" в м. Миколаєві, де на своєму автомобілі марки "Рено - Сандеро" у той час знаходилася ОСОБА_12 , яка працювала у службі таксі. З метою реалізації свого злочинного наміру заволодіти майном ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , сівши до салону вказаного автомобіля, попросили потерпілу відвезти їх до будинку АДРЕСА_4 , на що остання погодилася. Прибувши в район вказаного будинку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи узгоджено, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_12 із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я потерпілої, здійснили напад на останню, у ході якого ОСОБА_7 умисно, з метою спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, наніс їй в область шиї один удар ножем, який носив при собі, щоб потім заволодіти її грошовими коштами, чим спричинив потерпілій тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани задньої бокової поверхні шиї з правого боку, яке за ступнем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та почав виривати у потерпілої сумку, яку та тримала при собі. Через це ОСОБА_12 почала кричати. Тоді, у свою чергу ОСОБА_6 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні автомобіля став душити потерпілу і закривати її рота. При цьому ніж знаходився у шиї ОСОБА_12 .. Після ж того, як ОСОБА_7 вдалося заволодіти сумкою потерпілої, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 700 грн., він і ОСОБА_6 з місця вчиненні злочину зникли та розпорядилися викраденим на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, винним він себе визнає повністю, у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - частково.

Будучи допитаним судом обвинувачений ОСОБА_7 щодо крадіжки майна ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомив, що він винаймав квартиру АДРЕСА_3 . Договір оренди було оформлено на ім`я його дівчини. У цій квартирі він проживав сам. Також, у цій квартирі була одна кімната, до якої в нього не було доступу. Ця кімната була зачинена. Там були складені чужі речі. Якось він зайшов до цієї кімнати і викрав з неї ноутбук "ASUS", пральну машину, шубу та картину. Шубу і пральну машинку він продав невідомим йому особам. Ноутбук було вилучено під час обшуку іншої квартири, яку він став винаймати пізніше. Ножі з набору "PETERHOF" знаходилися не у вказаній кімнаті, а на кухні. До користування цими ножам він мав доступ. Він взяв лише один ніж з цього набору, який використав під час вчинення злочину щодо ОСОБА_13 . Цей ніж заздалегідь не мав наміру використовувати при вчиненні злочину. Просто має звичку носити з собою ніж.

Щодо обставин нападу на ОСОБА_12 . ОСОБА_7 під час допиту повідомив, що в день нападу до нього у квартиру АДРЕСА_3 у гості прийшов ОСОБА_14 , з яким він був давно знайомий. Вони вирішили піти прогулятися та вчинити десь крадіжку. Про те, що в нього з собою є ніж ОСОБА_14 не знав. В районі Тернівського кільця вони підійшли до таксі, за кермом якого була потерпіла, сіли в машину та приїхали до будинку чи АДРЕСА_5 . Намір пограбувати потерпілу виник саме у нього. З ОСОБА_14 він цей намір не обговорював. Вони вийшли покурити. При цьому потерпілій сказали, що зачекають дівчат. Коли знову сіли до машини, він дістав ніж і приставив його до шиї таксистки. В той момент остання обличчям була повернута до вікна дверей водія і курила. Він сидів на передньому пасажирському сидінні поруч з нею. Дівчина повернула обличчя до нього, наштовхнулася на ніж. Коли вони побачили, що ніж встряв у шию потерпілої, вони вибігли з автомобілю та побігли до його квартири. Першим з машини вибіг ОСОБА_14 . Він схопив сумку, яка лежала біля коробки передач, та вибіг за ним. ОСОБА_14 не вчиняв проти потерпілої ніяких протиправних дій. Пізніше, відкривши сумку, він знайшов у ній гроші у сумі 700-800 грн., картку "Метро", талон на бензин та документи на ім`я дівчини, у тому числі посвідчення водія. Він забрав собі гроші, картку "Метро" та талон на бензин. Все інше разом із сумкою викинув у бак для сміття біля будинку АДРЕСА_6 . З того, що він забрав у таксистки, ОСОБА_14 він нічого не давав. Напад на таксистку тривав 10-15 секунд. Наміру її вбивати у нього не було. Метою його дій було заволодіння майном потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заявив, що у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, винним він себе не визнає та під час допиту судом повідомив, що дійсно 01 квітня 2015 року він приїхав у гості до ОСОБА_7 .. Вони пішли прогулятися. Після першої години ночі сіли до таксі, яким керувала потерпіла, і поїхали на вул. Архітектора Старова. З ОСОБА_15 до прогулянки вони обговорювали наміри здійснити десь крадіжку, проте де конкретно і як буде вчинюватися крадіжка ними не обговорювалося. Того, що у ОСОБА_15 при собі в кишені є ніж, він не знав. Намірів заволодіти майном таксистки ОСОБА_15 йому не висловлював. Коли вони сідали у таксі, він ( ОСОБА_14 ) сів на заднє пасажирське сидіння за ОСОБА_15 . Після того, як вони, вийшовши з таксі на вул. Архітектора Старова, покурили, він також сів до таксі на те ж саме місце. Застосування ОСОБА_15 до таксистки ножа для нього було несподіванкою. Зрозумівши, що сталося, він вискочив з таксі і побіг в напрямку дому ОСОБА_15 . Останній також вибіг з таксі. При цьому у ОСОБА_15 була сумка таксистки. Пізніше ОСОБА_15 оглянув вміст сумки в його присутності, забрав собі звідти гроші. Наступного дня ОСОБА_15 викинув сумку потерпілої разом з документами у сміттєвий бак біля свого будинку, і вони розійшлися. Ніяких протиправних дій відносно таксистки особисто він не вчиняв.

Крім власних показань обвинуваченого ОСОБА_7 його вина у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з кімнати квартири АДРЕСА_3 за обставин, наведених на початку мотивувальної частини вироку, підтверджується змістом досліджених у ході судового розгляду договору оренди від 20.02.2015, укладеного між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , з якого слідує, що квартиру АДРЕСА_3 було здано в оренду на період з 20 лютого 2015 року по 20 лютого 2016 року, з договору оренди жилого приміщення від 01.04.2015, укладеного між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (матір`ю обвинуваченого ОСОБА_7 ), згідно якого квартиру АДРЕСА_7 було здано в оренду ОСОБА_19 на період з 10 квітня 2015 року по 01 липня 2015 року, а також фактом вилучення 11 квітня 2015 року під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_7 , що в ній на той час проживав обвинувачений ОСОБА_7 , ноутбуку "Асус", який у свою чергу 18 квітня 2015 року під час проведення впізнання потерпілий ОСОБА_20 упізнав серед інших, як такий, що було викрадено з квартири АДРЕСА_3 .

Таким чином, вину обвинуваченого ОСОБА_7 у крадіжці майна ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з кімнати квартири АДРЕСА_3 , а саме ноутбуку "ASUS" та пральної машинки "LG" суд вважає беззаперечно доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодом крадіжки майна ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стороною обвинувачення правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка - таємне викрадення чужого майна, поєднана із проникненням до іншого сховища, вчинена повторно.

Разом з цим, суду не надано доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували б ствердження обвинуваченого про те, що з окремої кімнати квартири АДРЕСА_3 , до якої обвинувачений не мав доступу, набору ножів торгової марки "PETERHOF" він не викрадав, як це зазначено у пред`явленому йому обвинуваченні, а що той ніж "PETERHOF", що використав при нападі на потерпілу ОСОБА_12 , він взяв з кухні вказаної квартири без мети його викрадення, щоб носити при собі про всяк випадок, оскільки з дозволу орендодавців мав до нього вільний доступ і міг вільно користуватися цим ножем.

Хоча відомості, які містяться у протоколі огляду місця події від 09.04.2015, предметом якого була квартира АДРЕСА_3 , через проведення цього огляду в порушення вимог ч. 7 ст. 223 КПК України без залучення понятих, визнані судом недопустимими доказами, навіть зі змісту цього документу вбачається, що ніж-топор "PETERHOF", який було вилучено під час проведення цього огляду і у подальшому оглянуто, на момент огляду місця події (вказаної квартири) знаходився у ній.

З протоколу обшуку квартири АДРЕСА_7 , яку згідно наведеного вище договору було здано в оренду матері обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_19 , і в якій, виходячи з показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 та його співмешканки ОСОБА_21 , станом на 11 квітня 2015 року, останні разом проживали, зафіксовано факт вилучення кухонного ножа "PETERHOF". Проте жоден з наданих суду доказів не вказує на те, що цей ніж є ножем, який було викрадено з квартири ОСОБА_22 .

Результати пред`явлення потерпілому ОСОБА_11 для впізнання ножів, що мало місце 18 квітня 2015 року, на підтвердження зазначеного вище факту суд не приймає, оскільки зі змісту цього протоколу незрозуміло, який саме з кухонних ножів торгової марки "PETERHOF" серед інших, пред`являвся для впізнання потерпілому - той, що вилучений під час огляду місця події з квартири АДРЕСА_3 09 квітня 2015 року, той, що вилучений з відділення щелепно-лицевої хірургії та хірургічної стоматології 01 квітня 2015 року, чи той, що вилучений під час обшуку квартири АДРЕСА_7 11 квітня 2015 року.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , вказівку на таємне викрадення ним 20 березня 2015 року з окремої кімнати орендованої квартири АДРЕСА_3 , до якої він не мав доступу, набору кухонних ножів торгової марки "PETERHOF" вартістю 500 грн., як таку, що не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Не дивлячись на лише часткове визнання обставин, викладених у формулюванні обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що наведені на початку вироку, обвинуваченим ОСОБА_7 та на невизнання цих обставин обвинуваченим ОСОБА_6 , суд вважає їх доведеними поза розумним сумнівом.

Так, як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_6 не заперечують самого факту їх знаходження в автомобілі ОСОБА_12 під час здійснення на неї нападу 01 квітня 2015 року, близько 04 год. 00 хв., біля будинку № 4-А по вул. Архітектора Старова в м. Миколаєві, а також фактів безпосереднього застосування ножа ОСОБА_7 під час нападу і факту безпосереднього заволодіння останнім майном потерпілої, у тому числі грошовими коштами в сумі 700 грн., які з документами ОСОБА_12 знаходилися у її сумочці. Разом з цим, ОСОБА_7 заперечує факт нанесення ним саме умисного удару ножем в область шиї потерпілої з метою спричинити їй тілесні ушкодження, а ОСОБА_6 заперечує те, що знав про наміри ОСОБА_7 щодо застосування ножа і щодо заволодіння майном потерпілої, та стверджує, що не вчиняв жодних дій, спрямованих на заволодіння майном ОСОБА_12 ..

Вказані ствердження обвинувачених поза розумним сумнівом спростовуються іншими доказами, що були дослідженні під час судового розгляду.

Так, будучи допитаною у ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_12 повідомила, що в ніч на 01 квітня 2015 року вона працювала таксистом та перебуваючи у своєму автомобілі знаходилася в районі Тернівського кільця в м. Миколаєві. До неї підійшли обвинувачені та попросили відвезти їх спочатку до будинку АДРЕСА_4 , взяти там дівчат та потім відвезти їх в район автовокзалу. ОСОБА_14 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_15 - на заднє. Коли вони під`їхали на вул. Архітектора Старова, на вимогу обвинувачених вона зупинила автомобіль між будинками 8 та 10 по цій вулиці. Женовка зробив вигляд, що комусь телефонує, хоча їй здалося, що він лише імітував розмову, оскільки голосу його співрозмовника не було чути. Обвинувачені наказали їй чекати та вийшли з автомобіля покурити. Приблизно через півтори-дві хвилини вони знову сіли до салону автомобіля. При цьому, ОСОБА_15 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_14 - на заднє, що розташоване за сидінням водія. Вона у цей час знаходилася на сидінні водія. Обвинувачені сказали, що потрібно дочекатися дівчат, які вже йдуть. У неї на правому плечі висіла жіноча сумка, в якій знаходилися її документи та гроші в сумі 700 грн.. Женовка відволік її увагу, сказавши, що дівчата уже йдуть. Вона повернула голову ліворуч. У цей момент ОСОБА_15 наніс їй удар ножем область шиї з правого боку і став намагався заволодіти її сумочкою. Вона чинила спротив. У свою чергу ОСОБА_14 , сидячи позаду, лівою рукою закрив їй рота, а правою наклонив її голову та наносив удари в область шиї. Коли ОСОБА_15 вдалося заволодіти сумочкою, обидва обвинувачені втекли. Ніж залишився стирчати у її шиї. Вона свідомості не втрачала і щойно обвинувачені втекли, зателефонувала диспетчеру таксі та повідомила про напад. Диспетчер у свою чергу викликала "швидку", яка її доставила до лікарні. Ніж з її шиї вилучив лікар. Працівники міліції повернули їй частину документів, що були у сумочці. Саму сумочку та гроші їй не повернули. Під час нападу нікого з перехожих поруч не було, і обвинуваченим нічого не заважало її вбити. При цьому, вона вважає, що обвинувачені мали намір саме вбити її.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 449 від 17.04.2015, у потерпілої ОСОБА_12 при її надходженні до лікарні 01 квітня 2015 року о 04 год. 45 хв. мало місце тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани задньобокової поверхні шиї з правого боку, що утворилося від дії колюче-ріжучого предмета - клинка ножа, незадовго до звернення за медичною допомогою, яке за ступенем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, і не є небезпечними для життя у момент його спричинення.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_23 повідомив, що потерпіла ОСОБА_12 є його знайомою, що у ніч, коли на неї був здійснений напад, о 2-3 годині вона йому телефонувала, однак він спав та пропущений телефонний дзвінок від неї побачив, коли прокинувся о 8-9 годині ранку. Про те, що на ОСОБА_12 було здійснено напад, дізнався від неї. Про деталі нападу ОСОБА_24 не розповідала. Він бачив потерпілу у коридорі лікарні. Її шия була у бинтах.

Як вбачається зі змісту протоколів від 10.04.2015 пред`явлення потерпілій ОСОБА_12 осіб для впізнання, іще під час досудового розслідування вона упізнала ОСОБА_7 та ОСОБА_6 серед інших осіб, як осіб, що вчинили щодо неї кримінальне правопорушення.

Зі змісту протоколу від 01.04.2015 огляду місця події - відділення щелепно-лицевої хірургії та хірургічної стоматології, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Київська, 1, слідує, що під час цього огляду було вилучено ніж торгової марки "PETERHOF" зі слідам бурого кольору, схожими на кров, з довжиною леза 13 см., шириною леза 2 см. та рукояткою довжиною 10 см..

Як слідує з висновку № 301 від 22.04.2015 судової молекулярно-генетичної експертизи та висновку № 385/302/386 судової комплексної дактилоскопічної, молекулярно-генетичної експертизи та експертизи холодної зброї, на лезі та руків`ї вказаного вище ножа виявлено генетичні ознаки крові та тканин, які збігаються між собою та генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_12 ..

Згідно протоколу від 01.04.2015 огляду місця події ділянки місцевості у дворі будинків АДРЕСА_8 , з транспортного засобу "Рено - Сандеро", реєстраційний номер НОМЕР_1 , крім іншого було вилучено, сліди папілярних візерунків пальців рук, один з яких, відповідно до висновку № 183 від 12.05.2015, залишено безіменним пальцем правої руки ОСОБА_6 ..

Результатами обшуку квартири АДРЕСА_7 , яку згідно наведеного вище договору було здано в оренду матері обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_19 , і в якій, виходячи з показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 та його співмешканки ОСОБА_21 , станом на 11 квітня 2015 року, останні разом проживали, у сукупності з результатами подальших оглядів вилучених речей і документів та розписками потерпілої ОСОБА_12 , підтверджується факт вилучення з приміщення цієї квартири посвідчення водія № НОМЕР_2 на ім`я потерпілої ОСОБА_12 , талону на обов`язкове страхування серії та номеру НОМЕР_3 на її ім`я; картки клієнта "Практикер" № НОМЕР_4 на ім`я потерпілої; банківської картки банку "Ощадбанк" на ім`я ОСОБА_12 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_5 ; дозволу на таксі № 48-01-011661; дисконтної картки "БРСМ-паливо" № НОМЕР_6 ; паперової картки реквізитів погашення кредиту на її ім`я; банківських карток потерпілої, виданих банком "ПриватБанк" № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 ; дисконтної картки "Агоїсти" та страхового полісу на автомобіль серії та номеру А НОМЕР_9 на ім`я потерпілої.

Допитана в якості свідка співмешканка обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_21 повідомила, що станом на момент подій, які є предметом судового розгляду, вона проживала із ОСОБА_7 однією сім`єю, спочатку в орендованій квартирі будинку по АДРЕСА_4 , а потім на "Намиві". Квартиру на намиві знімала матір обвинуваченого ОСОБА_7 . На кого було оформлено оренду квартири в будинку по АДРЕСА_4 , вона не знає. Також вона не знає причини зміни ОСОБА_7 квартири. Вона була присутньою під час початку обшуку у квартирі, яку вони знімали на "Намиві". Обшук проводився без участі понятих. Що відбувалося під час обшуку, і що було вилучено, їй не відомо, оскільки вона в цей час знаходилася на сходовій клітині.

Не дивлячись на такі показання свідка ОСОБА_21 , допитана у ході судового розгляду свідок ОСОБА_25 повідомила, що договір оренди квартири АДРЕСА_7 , за дорученням господарки квартири, яка є хворою, укладала вона. Це було у квітні 2015 року. З приводу оренди квартири до неї зателефонував чоловік, який назвався ОСОБА_26 . Через декілька днів після укладення договору її запросили працівники міліції, оскільки не могли відчинити двері квартири. Вона обмовилася, що у сусідній квартирі АДРЕСА_9 ніхто не проживає. Працівники міліції відкрили двері цієї квартири і виявили там обвинувачених та затримали їх. Наступного дня було проведено обшук квартири АДРЕСА_10 , який відбувався у її присутності та у присутності двох понятих. Під час обшуку з квартири АДРЕСА_7 було виявлено та вилучено посвідчення водія на ім`я жінки, документи на машину, банківські картки золотистого кольору тощо. За збігом часу вона не може навести повного переліку речей та документів, що вилучили.

Допитана в якості свідка ОСОБА_27 повідомила, що вона проживає у будинку АДРЕСА_11 . Коли проводився обшук у квартирі АДРЕСА_10 цього будинку, її було залучено в якості пойнятої. Це було у квітні 2015 року перед ОСОБА_28 . Другим понятим був її сусід (чоловік). Обшук проводився в їх присутності. Вона пам`ятає, що під час проведення обшуку вилучалися речі та документи, точного переліку яких за збігом часу не пам`ятає. Зокрема, пам`ятає, що з кухні було вилучено пакет з якимись документами на ім`я потерпілої жінки та багато банківських карток. Перед підписанням протоколу обшуку вона його прочитала. Все було записано правильно, і вона його підписала.

Під час пред`явлення судом для огляду протоколу обшуку від 11.04.2015 квартири АДРЕСА_7 , що наданий стороною обвинувачення, свідок підтвердила, що саме цей протокол вона підписала і підписи, виконані від її імені, зроблені саме нею.

З огляду на показання свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_27 у суду не виникає сумнівів щодо того, що обшук квартири АДРЕСА_7 11 квітня 2015 року відбувався за участі двох понятих, а також не викликає сумнівів достовірність відомостей про речі та документи, вилучені під час цього обшуку, що зазначені у протоколі.

Підстави сумніватися в достовірності показань вказаних свідків у суду відсутні, оскільки суду не відомі будь-які дані, які б свідчили про їх особисту пряму чи непряму особисту заінтересованість у наданні суду неправдивих показань щодо обставин проведення обшуку.

Натомість, суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_21 в частині її стверджень про те, що обшук проводився у відсутністю понятих, оскільки в цій частині її показання спростовуються наведеними вище показаннями свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_27 .. При цьому, оцінюючи показання ОСОБА_21 , суд також враховує, що остання тривалий час однією сім`єю проживала разом із обвинуваченим ОСОБА_7 , а також має з останнім спільну дитину, а тому дискредитація дій працівників міліції з метою зменшення доказової бази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах, є для неї вигідною.

З огляду на наведене, суд не приймає показання свідка ОСОБА_21 про хід та результати проведення обшуку квартири АДРЕСА_7 , що мав 11 квітня 2015 року, при оцінці доказів здобутих в результаті проведення цього обшуку.

Показання обвинувачених про те, що 02 квітня 2015 року сумку потерпілої ОСОБА_12 разом з наявними у ній документами було викинуто у сміттєвий бак біля будинку АДРЕСА_4 , суд вважає недостовірними, оскільки ці показання суперечать наведеним вище результатам обшуку квартири АДРЕСА_7 , що мав місце 11 квітня 2015 року, а також показанням свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_27 ..

Оцінюючі показання потерпілої ОСОБА_12 щодо дій кожного з обвинувачених під час розбійного нападу на неї, суд вважає ці показання достовірними. У суду відсутні жодні підстави сумніватися в достовірності вказаних показань потерпілої, оскільки її показання є чіткими, логічними і узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

У той же час вказані показання потерпілої спростовують показання обвинувачених з цього приводу. Давання обвинуваченими таких показань суд вважає викликаними бажанням ОСОБА_6 уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а також бажанням ОСОБА_7 пом`якшити його відповідальність за вчинений злочин.

Поведінка обвинувачених, що передувала нападу на потерпілу ОСОБА_12 , а також їх поведінка після вчинення нападу, свідчать про те, що вони мали спільний узгоджений ними намір заволодіти майном потерпілої шляхом застосування до неї насильства небезпечного для здоров`я - застосування ножа. На це вказує як та обставина, що обвинувачені робили вигляд, що чекають своїх дівчат, коли приїхали на місце вчинення злочину (судячи з їх подальших дій не з цією метою), та обставина, що відразу після заволодіння майном потерпілої, вони обидва зникли з місця події та були затриманні в один і той же час та в одному й тому ж місці під час переховування у чужій квартирі від правоохоронних органів.

Згідно висновку № 252 від 22.05.2015 судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_7 не страждав раніше, під час вчинення кримінальних правопорушень та не страждає у теперішній час на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психіки, а виявляв та виявляє ознаки імпульсивного типу афективно нестійкого розладу особистості (F 60.30), ступінь враженості та глибина якого є такими, що у період часу, до якого належать інкриміновані йому кримінальні правопорушення, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, як і у теперішній час.

Згідно висновку № 251 від 22.05.2015 судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_6 на будь-яке хронічне психічне захворювання не страждав раніше, під час вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та не страждає у теперішній час, у період часу, до якого належать інкриміноване йому кримінальне правопорушення, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, як і у теперішній час.

Таким чином суд вважає винуватість обвинувачених у розбійному нападі на ОСОБА_12 за обставин, викладених у формулюванні обвинувачення, наведеного на початку вироку, поза розумним сумнівом доведеною.

Ці дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України, як розбій - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При цьому, суд вважає за необхідне виключити з формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за цим епізодом вказівку на застосування ними до потерпілої насильства, небезпечного для життя особи, що зазнала нападу, оскільки, як зазначалося раніше, згідно висновку № 449 від 17.04.2015, тілесне ушкодження спричинене ОСОБА_12 за ступенем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, і воно не є небезпечними для життя у момент його спричинення.

Щодо обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, суд приходить до таких висновків.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , крім наведеного вище, згідно обвинувального акту, обвинувачувалися у тому, що 01 квітня 2015 року, близько 04 год. 00 хв., вони, вступили у злочинну змову, направилися до "Тернівського кільця" в м. Миколаєві, де на своєму автомобілі марки "Рено - Сандеро" у той час знаходилася ОСОБА_12 , яка працювала у службі таксі, з метою скоєння умисного вбивства останньої з корисливих мотивів. Переслідуючи мету вбити потерпілу та заволодіти її майном ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , сівши до вказаного автомобіля, попросили потерпілу відвезти їх до будинку АДРЕСА_4 , на що остання погодилася. Прибувши в район вказаного будинку, ОСОБА_7 та ОСОБА_29 , діючи узгоджено, знаходячись у вказаному автомобілі, напали на потерпілу ОСОБА_12 .. В цей момент ОСОБА_7 наніс один удар ножем, який носив при собі, в область шиї ОСОБА_12 , та почав виривати у потерпілої сумку, яку та тримала при собі. Через це ОСОБА_12 почала кричати. ОСОБА_6 , у свою чергу, знаходячись на задньому пасажирському сидінні автомобіля, став душити потерпілу і закривати її рота. При цьому, ніж знаходився у шиї ОСОБА_12 .. Після ж цього, ОСОБА_7 , заволодівши сумкою потерпілої, в якій знаходилися грошові кошти у сумі 700 грн., разом із ОСОБА_6 з місця вчиненні злочину зникли та розпорядилися викраденим на власний розсуд, тобто виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення умисного вбивства до кінця, однак злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки потерпілій ОСОБА_12 своєчасно надано медичну допомогу, що запобігло настанню смерті останньої.

В цій частині обвинувачення стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, кваліфікуючими ознаками якого є умисне вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.

Обвинувачені під час судового розгляду не визнали себе винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, заявивши, що ніколи не домовлялися позбавляти життя потерпілої та жоден з них не мав такого наміру.

Наведені вище досліджені судом докази, у тому числі й показання потерпілої, не спростовують вказаного ствердження обвинувачених, а більш того, узгоджуються із тим, що метою застосування ножа обвинуваченим ОСОБА_7 та дій обвинувачених в цілому, було не позбавлення життя ОСОБА_12 , а саме заволодіння її майном.

Зокрема, як з показань обвинувачених, так і з показань потерпілої, слідує, що ніякі сторонні чинники під час вказаної події не заважали обвинуваченим спричинити смерть потерпілої і впевнитися у досягненні такого результату своїх дій, якщо б вони мали прямий умисел здійснити вбивство ОСОБА_12 , тобто якщо б, крім наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю потерпілої та заволодіння її майном, вони бажали б настання її смерті.

Повідомлені власне потерпілою обставини події вчиненого щодо неї злочину свідчать про те, що обвинувачені мали на меті саме заволодіти її майном шляхом спричинення їй тілесних ушкоджень, а до можливого наслідку своїх дій у вигляді смерті потерпілої вони ставилися байдуже. Про це свідчить, зокрема, та обставина, що, як тільки ОСОБА_7 вдалося заволодіти майном потерпілої, обидва обвинувачених відразу ж припинили застосовувати до ОСОБА_12 насильство та з викраденим зникли з місця події, не дивлячись на те, що остання знаходилася у свідомості та навіть чинила спростив.

За таких обставин, в діях обвинувачених щодо можливого наслідку застосування ножа у вигляді смерті потерпілої, вбачається ознаки непрямого умислу, тобто спричинення смерті ОСОБА_12 не було безпосередньою метою їх дій, але можливість настання такого наслідку вони свідомо припускали.

За відсутністю в діях обвинувачених саме прямого умислу на спричинення смерті, ці їх дії не можуть кваліфікуватися як замах на убивство.

З огляду на викладене вище, суд вважає недоведеним ствердження сторони обвинувачення про наявність в ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прямого умислу на спричинення смерті потерпілої ОСОБА_12 під час вчиненого ними розбійного нападу, а відтак й складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо, крім іншого, не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно в частині обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, слід їх слід визнати невинуватими та виправдати у зв`язку із недоведеністю наявності в їхніх діях складу цього злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив тяжкі умисні корисливі злочини, характер дій обвинуваченого під час вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та його роль у вчиненні цього злочину, а також особу обвинуваченого, а саме те, що він на момент вчинення цих злочинів був раніше не судимим, не працює, характеризується задовільно, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2011 року з діагнозом: зловживання канабіноїдами, має на утриманні дитину віком до трьох років та хвору матір, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 : за злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України - покарання у виді позбавлення волі строком на три роки; за злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України - покарання у виді позбавлення строком на дев`ять років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності, та на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених основних покарань і приєднання до остаточно призначеного основаного покарання зазначеного вище додаткового, за сукупністю вказаних вище злочинів - покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Крім цього, оскільки вказані злочини ОСОБА_7 вчинено до постановлення вироку від 08.07.2015 Корабельного районного суду м. Миколаєва, яким його засуджено до двох місяців арешту за злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до правил, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних вище злочинів та злочину, за який ОСОБА_7 засуджено вироком від 08.07.2015 Корабельного районного суду м. Миколаєва, суд вважає за необхідне, шляхом поглинання менш суворого з основних покарань більш суворим та приєднання до остаточно призначеного основаного покарання додаткового покарання у виді конфіскації майна, остаточно призначити для відбування ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності.

Таке покарання відповідає особі цього обвинуваченого, характеру та тяжкості вчинених ним злочинів, а також є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, характер дій обвинуваченого під час вчинення злочину та його роль у вчиненні цього злочину, а також особу обвинуваченого, а саме те, що він є раніше не судимим та вперше притягається до кримінальної відповідальності, не працює, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 за вчинений ним злочин покарання у виді позбавлення строком на вісім років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності

Таке покарання відповідає особі цього обвинуваченого, характеру та тяжкості вчиненого ним злочину, а також є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов прокурора про стягнення з обвинувачених на користь держави в особі Управління охорони здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації 538 грн. 33 коп. в рахунок відшкодування витрат Миколаївської обласної лікарні на лікування ОСОБА_12 від отриманого тілесного ушкодження у період з 01 квітня 2015 року по 14 квітня 2015 року, суд вважає таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, оскільки судом встановлено вину обвинувачених в заподіянні шкоди здоров`ю потерпілої та витрати на її лікування підтверджуються відповідною довідкою, наданою стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази:

- два зразки крові потерпілої ОСОБА_12 , фрагмент марлі зі змивами речовини бурого кольору, три змиви пото-жирової речовини, кухонний ніж "PETERHOF", вилучений з шиї потерпілої ОСОБА_12 , що зберігаються у камері збереження речових доказів Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, слід знищити;

- кухонний ніж-топор "PETERHOF", що є власністю потерпілого ОСОБА_10 та зберігається у камері зберігання речових доказів Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, слід повернути потерпілому ОСОБА_10 ;

- віддані на зберігання до рішення суду потерпілій ОСОБА_12 :

- посвідчення водія № НОМЕР_2 на її ім`я;

- талон на обов`язкове страхування серії та номеру НОМЕР_3 ;

- картку клієнта "Практикер" № НОМЕР_4 на її ім`я;

- банківську картку банку "Ощадбанк" на її ім`я;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_5 ;

- дозвіл на таксі № НОМЕР_10 ;

- дисконтну картку "БРСМ-паливо" № НОМЕР_6 ;

- паперову картку реквізитів погашення кредиту на її ім`я;

- банківську картку банку "ПриватБанк" № НОМЕР_7 ;

- банківську картку банку "ПриватБанк" № НОМЕР_8 ;

- дисконтну картку "Агоїсти";

- страховий поліс на автомобіль серії та номеру А НОМЕР_9 , слід вважати повернутими за належністю,

- відданий на зберігання до рішення суду потерпілому ОСОБА_11 ноутбук "Асус", який є власністю його сина ОСОБА_10 , слід вважати повернутими за належністю.

Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Наданими стороною обвинувачення довідками про вартість проведення судових експертиз у кримінальному провадженні № 0001736 документально підтверджуються процесуальні витрати на загальну суму 6 557 грн. 20 коп. на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинувачених підлягають стягненню на користь держави по 3 288 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування вказаних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи особи обвинувачених та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованих до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інші.

Вирішуючи питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строку відбування обвинуваченими призначеного їм покарання у виді позбавлення волі, суд виходить з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, обвинувачені були затриманні о 00 год. 10 хв. 10 квітня 2015 року. З того часу до них безперервно застосовувалися запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 5 статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до Закону України № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017, який набув чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у такий редакції: «попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Обвинувачені утримувалися під вартою до набрання чинності Законом України від 26.11.2015 N 838-VIII, під час дії КК України у редакції після набрання чинності вказаним Законом, а також після змін, внесених Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017.

Згідно ч. 4 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне при зарахуванні у строк відбування покарання обвинуваченими строку їх попереднього ув`язнення застосовувати положення ч. 5 ст. 72 КК України у редакції від 26.11.2015, відповідно до якого зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Зазначена вище позиція суду збігається із висновком щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, що міститься у постанові від 13.03.2018 колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, винесеній у справі № 440/853/17. Такий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду, відповідно до положень ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд має враховувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання:

- за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на три роки;

- за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі строком на дев`ять років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених основних покарань та приєднання до остаточно призначеного основаного покарання зазначеного вище додаткового, за сукупністю вказаних вище злочинів, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних вище злочинів та злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за який ОСОБА_7 до двох місяців арешту засуджено вироком від 08.07.2015 Корабельного районного суду м. Миколаєва, шляхом поглинання менш суворого з основних покарань більш суворим та приєднання до остаточно призначеного основаного покарання додаткового покарання у виді конфіскації майна, остаточно призначити для відбування ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту його фактичного затримання у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, тобто з 00 год. 10 хв. 10 квітня 2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції від 26.11.2015, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні у період з 10 квітня 2015 року по 06 квітня 2018 року включно зарахувати у строк відбування призначеного основного покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому за цей злочин покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту його фактичного затримання у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, тобто з 00 год. 10 хв. 10 квітня 2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції від 26.11.2015, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні у період з 10 квітня 2015 року по 06 квітня 2018 року включно зарахувати у строк відбування призначеного основного покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Управління охорони здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у солідарному порядку на користь держави в особі Управління охорони здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації 538 (п`ятсот тридцять вісім) гривень 33 копійки в рахунок відшкодування витрат Миколаївської обласної лікарні на лікування ОСОБА_12 від отриманого тілесного ушкодження у період з 01 квітня 2015 року по 14 квітня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів для проведення у кримінальному провадженні № 0001736 судових експертиз по 3 288 (три тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 60 копійок з кожного.

Речові докази:

- два зразки крові потерпілої ОСОБА_12 , фрагмент марлі зі змивами речовини бурого кольору, три змиви пото-жирової речовини, кухонний ніж "PETERHOF", вилучений з шиї потерпілої ОСОБА_12 , що зберігаються у камері збереження речових доказів Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області - знищити;

- кухонний ніж-топор "PETERHOF", що зберігається у камері зберігання речових доказів Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області - повернути потерпілому ОСОБА_10 ;

- віддані на зберігання до рішення суду потерпілій ОСОБА_12 :

- посвідчення водія № НОМЕР_2 на її ім`я;

- талон на обов`язкове страхування серії та номеру НОМЕР_3 ;

- картку клієнта "Практикер" № НОМЕР_4 на її ім`я;

- банківську картку банку "Ощадбанк" на її ім`я;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_5 ;

- дозвіл на таксі № НОМЕР_10 ;

- дисконтну картку "БРСМ-паливо" № НОМЕР_6 ;

- паперову картку реквізитів погашення кредиту на її ім`я;

- банківську картку банку "ПриватБанк" № НОМЕР_7 ;

- банківську картку банку "ПриватБанк" № НОМЕР_8 ;

- дисконтну картку "Агоїсти";

- страховий поліс на автомобіль серії та номеру А НОМЕР_9 - вважати повернутими за належністю.

- відданий на зберігання до рішення суду потерпілому ОСОБА_11 ноутбук "Асус" - вважати повернутими за належністю.

Запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, застосовані до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили - залишити попередніми.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у пред`явленому їм обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - визнати невинуватими та виправдати у зв`язку з недоведеністю наявності в їхніх діях складу цього злочину.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченими - у той же строк з дня отримання ними копій вироку.

Головуючий:

Судді: