Справа №480/2250/16-к 25.10.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000595 за апеляційними скаргами прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07.12.2016р., відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кір`яківка, Миколаївського району, Миколаївської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Нова Одеса, Миколаївської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок відносно ОСОБА_6 в частині визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України скасувати, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України
Визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України і призначити йому покарання у виді 2 місяців арешту.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
У ході апеляційного розгляду повторно дослідити докази, перелічені в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання. Пом`якшити йому призначене покарання, застосувавши ст.. 69 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання. Ухвалити новий, яким призначити йому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.185 КК України.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за цим вироком та за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.10.2016р., призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правильність висновків суду щодо визнання винуватим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині визнання невинуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що суд дослідивши обставини кримінального правопорушення, неправильно оцінив надані обвинуваченням докази.
Вказує, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України підтверджується показами свідка ОСОБА_11 та дослідженими в суді письмовими доказами, а саме: копією довідки про оголошення особі, яка звільняється з місць позбавлення волі, постанови судді про встановлення адміністративного нагляду; рапортами працівників поліції від 25.05.2016 та 10.06.2016 про те, що у зазначенні числа ОСОБА_6 за місцем мешкання був відсутній; копією протоколу про вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 187 КУпАП, складеного за фактом неприбуття та не явки на реєстрацію у Миколаївському ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області.

Проте, на думку апелянта, наведені докази судом оцінено неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого суд, на думку апелянта, дійшов невірного висновку про те, що ОСОБА_6 невинуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_6 умисно, усвідомлюючи те, що йому установлено адміністративний нагляд, самовільно залишив своє місце реєстрації та проживання без поважної причини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме, те, що він свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, сприяв розкриттю злочину, щиросердно покаявся у вчиненому, має позитивну характеристику.

Вказує, що судом не враховано те, що потерпілі не заявляли цивільні позови.
В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що суд при призначенні покарання не врахував пом`якшуючих обставин, а саме того, що він розкаявся в скоєному, визнав свою вину, всіляко сприяв під час досудового слідства встановленню істини.
Зазначає, що суд не взяв до уваги того, що його рідна сестра ОСОБА_12 1986р.н., на момент розгляду справи в суді, хворіла на туберкульоз, крім того вони з сестрою є сиротами.
Вказує, що суд не взяв до уваги позитивну характеристику за місцем мешкання.
Крім того, апелянт звернув увагу, що тримається під вартою з 21.07.2016р., вважає, що цей факт сам по собі знижує його суспільну небезпечність.
Просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши ст. 69 КК України.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що активно сприяв слідству в розкритті злочинів, повідомивши навіть про ті епізоди, про які не було відомо органам досудового розслідування, та саме завдяки його показам, були встановлені потерпілі за даними епізодами.
Вважає, призначену судом міру покарання занадто суворою.
Посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував той факт, що злочин ним вчинено в зв`язку з скрутним матеріальним становищем, що він є сиротою, виховувався бабусею, яка є особою похилого віку.
Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що у період часу з 17.06.2016 по 08.07.2016, точної дати та часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, перелізли через огорожу на територію двору дачного будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_13 .. Маючи на меті проникнення до будинку та вчинення крадіжки майна, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відігнули металеві грати, вийняли скло у вікні та проникли до зазначеного вище дачного будинку, звідки скоїли крадіжку майна, а саме: стальних пластин для сепаратору в кількості 40 шт., вартістю 100 гривень за одну, на загальну суму 4000 гривень; металевого лому, вартістю 150 гривень; секатору марки «BOSH», вартістю 120 гривень; каструлі алюмінієвої, ємкістю 6л, вартістю 130 гривень; казана чавунного, ємкістю 3л, вартістю 80 гривень, чайника електричного «Маестро», вартістю 150 гривень, чим спричинили ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 4630 гривень. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
У період з 25.06.2016 по 16.07.2016, точної дати та часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, перелізли через огорожу на територію двору дачного будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_14 . Маючи умисел на вчинення крадіжки майна потерпілого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відігнули металеві грати, вийняли скло у вікні та проникли до вище зазначеного дачного будинку, звідки скоїли крадіжку майна, а саме: пилососу у пластиковому корпусі синього кольору, вартістю 900 гривень; електричної плитки на одну конфорку «CLATRONIK», вартістю 350 гривень; металевої решітки з холодильника, вартістю 200 гривень; подовжувачів в кількості 2шт., вартістю 60 гривень за один на загальну суму 120 гривень; електричних дротів від електричних приладів, на загальну суму 200 гривень; електричного дроту від холодильника, довжиною 80см, вартістю 150 гривень, чим спричинили ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 1920 гривень. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
У період з 09.07.2016 по 12.07.2016, точної дати та часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, перелізли через огорожу на територію двору дачного будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_15 . З метою вчинення крадіжки майна , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відігнули металеві грати, вийняли віконні рами та проникли до вище зазначеного дачного будинку, звідки скоїли крадіжку майна, а саме: шуруповерту «Bort», вартістю 620 гривень 80 копійок; ударної дрилі «Kraft», вартістю 1500 гривень; машинки для шліфування кутів «ТЕМП» МШУ-850-125Е, вартістю 500 гривень; газонокосарки фірми «Eхpert», вартістю 1200 гривень; мультиварки «Мулінекс», вартістю 2800 гривень; двох горілок для газової плити, вартістю 50 гривень за одну на загальну суму 100 гривень; набору насадок на шуруповерт, вартістю 300 гривень; електричного самовару, вартістю 200 гривень; двох кухонних ножів, вартістю 50 гривень за один на загальну суму 100 гривень, чим спричинили ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 7320 гривень 80 копійок. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
У період з 13.07.2016 по 15.07.2016, точної дати та часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, перелізли через огорожу на територію двору дачного будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_16 та підійшли до вікна будинку, відігнули металеві грати, відчинили вікно та проникли до вище зазначеного дачного будинку, звідки скоїли крадіжку майна, а саме: мікрохвильової печі марки «Panasonic», вартістю 500 гривень; електричної дрилі марки «Boсsh», вартістю 1000 гривень; електричного самовару, вартістю 500 гривень; портфелю з тканини марки «Egis», вартістю 30 гривень; секатора марки «Fiskars», вартістю 400 гривень; банки кофе «Чорна карта», об`ємом 300 гр., вартістю 50 гривень; гаманця жіночого сріблястого кольору марки «faberlic», вартістю 70 гривень; пилососа «Samsung», вартістю 200 гривень, чим спричинили ОСОБА_16 матеріальну шкоду на суму 2750 гривень. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
У період часу з 13.07.2016 по 16.07.2016, точної дати та часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, перелізли через огорожу на територію двору дачного будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_17 , пошкодили металеві грати на вікні будинку та віконну кватирку, після чого проникли до зазначеного вище дачного будинку, звідки скоїли крадіжку майна, а саме: металевої двоколісної тачки, вартістю 300 гривень; сумки з полімерного матеріалу, вартістю 40 гривень; електричної кавоварки «Браун», вартістю 1000 гривень; секатора, вартістю 100 гривень; комп`ютерної клавіатури, вартістю 40 гривень, чим спричинили ОСОБА_17 матеріальну шкоду на суму 1480 гривень. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
Крім цього, наприкінці червня 2016, точної дати та часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, перелізли через огорожу на територію двору дачного будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_18 . З метою вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , пошкодили віконну кватирку та проникли до вище зазначеного дачного будинку, звідки скоїли крадіжку майна, а саме: телевізору марки «Sаmsung», вартістю 600 гривень, чим спричинили ОСОБА_18 матеріальну шкоду на суму 600 гривень. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
Дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом кваліфікувані за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.
Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 23.05.2012 Миколаївським районним судом Миколаївської області ОСОБА_6 був засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 27.01.2016 з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13.01.2016 року ОСОБА_6 встановлено адміністративний нагляд терміном на 12 місяців з наступними обмеженнями: заборона виходу з квартири (будинку) в нічний час з 22-00 години вечора до 06-00 години ранку; заборона перебування в кафе, ресторанах та інших установах торгівлі, де продаються спиртні напої на розлив; заборона виїзду в особистих справах за межі району (міста) без дозволу міліції; реєстрація в міліції 2 рази на місяць.

ОСОБА_6 була оголошена постанова Арбузинського районного суду Миколаївської області про встановлення йому адміністративного нагляду та зобов`язання прибувати і зареєструватися в органах ОВС за місцем його мешкання у триденний термін, про що він поставив свій підпис.

Прибувши за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 на реєстрацію до Миколаївського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, як особа, щодо якої встановлено адміністративний нагляд не з`явився, не маючи поважних причин. Крім того, під час проведення перевірки за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що ОСОБА_6 , в кінці травня місяця 2016 року, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив своє постійне місце реєстрації та проживання й виїхав до м. Одеса Одеської області, де перебував до кінця червня місяця 2016 року, не повідомивши про це відповідні органи.
Дії ОСОБА_6 відповідно до обвинувального акту кваліфіковані за ст. 395 КК України, тобто у порушенні правил адміністративного нагляду.
Виправдовуючи ОСОБА_6 у висунутому йому обвинуваченні за ст.395 КК України, суд зазначив, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 залишив своє місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. Само по собі визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 без узгодження його з іншими доказами, не може бути покладено в основу обвинувального вироку відносно особи. Будь-яких інших переконливих, об`єктивних та беззаперечних доказів на підтвердження самовільного залишення обвинуваченим місця свого проживання, саме з метою ухилення від адміністративного нагляду, стороною обвинувачення суду не надано.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи обвинувачених, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючих обставин судом не встановлено.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого та їх заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти доводів апеляційний скарг обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши, відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, обставини, встановлені під час кримінального провадження в межах заявлених в клопотанні прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг в їх межах відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд здійснюється в межах висунутого обвинувачення, що охоплює наведені в обвинувальному акті фактичні обставини висунутого ОСОБА_6 за ст.395 КК України обвинуваченню відповідно до обвинувального акту.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не встановлено достатньої сукупності допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в цій частині обвинувачення в суді поза розумним сумнівом.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у порушенні правил адміністративного нагляду, тобто вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, за таких обставин. 23.05.2012 Миколаївським районним судом Миколаївської області ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 27.01.2016 з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13.01.2016 року ОСОБА_6 встановлено адміністративний нагляд терміном на 12 місяців з наступними обмеженнями: заборона виходу з квартири (будинку) в нічний час з 22 години вечора до 6 години ранку; заборона перебування в кафе, ресторанах та інших установах торгівлі, де продаються спиртні напої на розлив; заборона виїзду в особистих справах за межі району (міста) без дозволу міліції; реєстрація в міліції 2 рази на місяць.
ОСОБА_6 була оголошена постанова Арбузинського районного суду Миколаївської області про встановлення йому адміністративного нагляду та зобов`язання прибувати і зареєструватися в органах ОВС за місцем його мешкання у триденний термін, про що він поставив свій підпис.
Прибувши за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 на реєстрацію до Миколаївського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, як особа, щодо якої встановлено адміністративний нагляд не з`явився, не маючи поважних причин. Крім того, під час проведення перевірки за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що ОСОБА_6 , в кінці травня місяця 2016 року, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив своє постійне місце реєстрації та проживання й виїхав до м. Одеса Одеської області, де перебував до кінця червня місяця 2016 року, не повідомивши про це відповідні органи.
Допитаний в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій обвинувачений, ОСОБА_6 з приводу даного обвинувачення пояснив, що він відбував покарання в Арбузинській виправній колонії та у 2016 році звільнився з місць позбавлення волі. Йому було відомо, що відносно нього встановлено судом адміністративний нагляд, однак ухвалу про встановлення щодо нього адміністративного нагляду не бачив та не отримував, у судовому засіданні, під час розгляду питання про встановлення щодо нього адміністративного нагляду, участі не брав. З обсягом встановлених обмежень відносно нього йому було відомо зі слів. Він прибув до місця свого мешкання у с. Кир`яківка Миколаївського району Миколаївської області, проте не з`являвся на реєстрацію до відділення поліції, оскільки була зима та в нього не було грошей. Після звернення дільничного інспектора, ОСОБА_6 став на облік. У середині травня 2016 року він поїхав до м. Одеси до своєї дівчини, у м. Одесі він затримався приблизно на місяць. В м. Одесі він зупинився у знайомих, шукав роботу, працював вантажником, але не офіційно. Повернувся з м. Одеси до постійного місця проживання в червні 2016 року. Після чого знову продовжив з`являтись на реєстрацію до Миколаївського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області. В липні 2016 року був затриманий в зв`язку з вчиненням крадіжок.
Дослідивши повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження в межах заявлених в клопотаннях учасників судового провадження, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України.
Так, згідно диспозиції ст. 395 КК України кримінальна відповідальність за вчинення даного кримінального правопорушення настає лише в разі самовільного залишення піднаглядним місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується прямим умислом та спеціальною метою ухилитися від адміністративного нагляду.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_6 , пояснив, що дійсно допустив порушення адміністративного нагляду, а саме виїзд до м. Одеса, проте, заперечував наявність у нього умислу на ухилення від адміністративного нагляду. Зазначив, що виїхав до м. Одеса з метою провідати свою дівчину та щоб заробити коштів на проживання, оскільки за місцем мешкання не мав роботи, що поставило його в скрутне матеріальне становище.
Зазначені показання обвинуваченого, щодо відсутності у нього умислу на ухилення від адміністративного нагляду частково підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду першої та апеляційної інстанції пояснив, що він є дільничним інспектором Миколаївського ВП Очаківського відділу поліції ГУНП України в Миколаївській області. Був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_6 в зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків, здійснював контроль за поведінкою ОСОБА_6 , як особи, що перебувала під адміністративним наглядом. Ним, ОСОБА_11 було складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_6 за несвоєчасну реєстрацію в органі Національної поліції, особи щодо якої встановлено адміністративним нагляд. Свідок підтвердив, що він двічі - 25.05.2016 та 10.06.2016 встановив факт відсутності ОСОБА_6 за місцем проживання про що ним було складено рапорт, як йому стало відомо, обвинувачений виїжджав до м. Одеси. Після повернення з м. Одеса в червні 2016 року ОСОБА_6 проживав за місцем мешкання та з`являвся на реєстрацію до відділку поліції.
Таким чином, стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений тимчасово залишив місце свого проживання саме з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, стороною обвинувачення були надані суду докази а саме:
-витяг з кримінального провадження № 0000595 від 17.06.2016;
-рапорт старшого інспектора СПП Миколаївського ВП Очаківського відділу ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 від 16.06.2016 відповідно до якого, 27.01.2016 ОСОБА_6 був ознайомлений з правилами та обмеженнями адміністративного нагляду, однак самовільно залишив місце проживання: АДРЕСА_1 ;
-копія довідки про оголошення особі, яка звільняється з місць позбавлення волі, постанови судді про встановлення адміністративного нагляду;
-копія ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13.01.2016 про встановлення щодо ОСОБА_6 адміністративного нагляду;
-рапорти інспектора Миколаївського ВП Очаківського відділу ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 від 25.05.2016 та 10.06.2016 про те, що 25.05.2016 та 10.06.2016 ОСОБА_6 відсутній за місцем свого мешкання. Вказані рапорти не містять реєстраційного номеру реєстрації в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.
-копія протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КУпАП, складеного за неприбуття та не реєстрацію у Миколаївському ВП Очаківського відділу ГУНП в Миколаївській області.
Проте, зазначенні документи лише підтверджують факт встановлення стосовно ОСОБА_6 адміністративного нагляду та самовільне залишення ним місця проживання, однак не спростовують доводи ОСОБА_6 , що метою залишення ним місця проживання було саме намагання найти роботу, а не ухилення від адміністративного нагляду. Разом з тим, сукупність доказів є недостатньою для встановлення поза розумним сумнівом факту самовільного залишення ОСОБА_6 місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Що стосується того факту, що ОСОБА_6 не своєчасно з`явився на реєстрацію до Миколаївського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області , то суд першої інстанції вірно у вироку зазначив, що вказані дії не передбачають кримінальну відповідальність за ст. 395 КК України а є адміністративним правопорушенням за яке передбачена відповідальність за ст. 187 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані вимоги ст. 94 КПК України щодо оцінки сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Інших доказів, які б підтвердили пред`явлене ОСОБА_6 в цій частині обвинувачення як органами досудового розслідування, так і судом не здобуто і така можливість вичерпана.
Апеляційний суд вважає, що виправдувальний вирок судом постановлено відповідно до вимог ст. 370 КПК України, він є законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим. Рішення суду ухвалене на підставі об`єктивно та повно з`ясованих обставин.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що наведені апелянтом доводи про необґрунтованість судового рішення та безпідставність виправдання ОСОБА_6 за ст. 395 КК України, , позбавлені підстав, оскільки сторона обвинувачення не довела його винуватість поза розумним сумнівом, і обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Беручи до уваги положення ст.62 Конституції України та ч.2, ч.4 ст. 17 КПК України, які розкривають зміст загальної засади кримінального провадження презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини та які визначають, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом та що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що невстановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України і обґрунтовано виправдав його за даним обвинуваченням.
А тому доводи апелянта про незаконність рішення суду через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відповідності з вимогами ст. 65-67 КК України., з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та даних про особу обвинувачених.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, в тому числі з застосуванням насильства, вчинив умисний тяжкий злочин у невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, визнав вину, щиро кається в скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.
ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується негативно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав вину, щиро кається в скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.
Врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, обставини за яких було вчинено злочин, а саме значна кількість епізодів крадіжок за нетривалий проміжок часу, особу обвинувачених та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Тому посилання апелянтів на неврахування судом першої інстанції пом`якшуючих покарання обставин щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів є безпідставним. Незаявлення потерпілими цивільних позовів не свідчить про відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченими та не може враховуватись як пом`якшуюча покарання обставина.
На думку апеляційного суду саме таке покарання є справедливим, відповідає меті покарання, визначеній статтею 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинувачених можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Тому підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та пом`якшення їм покарання апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року по 25 жовтня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року по 25 жовтня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд -
постановив :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 залишити без задоволення а вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року по 25 жовтня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року по 25 жовтня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий
Судді