Справа № 733/1673/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/827/2017
Категорія - ч.1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

його представника адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000456,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, працюючого робітником ФОП « ОСОБА_11 », перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, який має на утриманні неповнолітню дитину, не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 345 КК України,

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за:

- ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 6 місяців арешту;

- ч. 1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту;

- ч. 2 ст. 125 КК України до 2 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 6 місяців арешту.

ОСОБА_6 визнаний невинуватим та виправданий за ч. 1 ст. 345 та ч. 2 ст. 309 КК України за не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2 644 грн. 95 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів та документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд:

1) У невстановлений період часу ОСОБА_6 , будучи власником мисливської зброї (дозвіл на зберігання та носіння мисливської якої закінчився 28.07.2012 року), придбав порох, який незаконно зберігав у двох металевих банках у приміщенні коридору будинку, за адресою: АДРЕСА_2 до моменту виявлення та вилучення 17 вересня 2016 року працівниками Ічнянського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області під час проведення обшуку господарства.

Згідно висновку експерта № 75 (Вт), 1005 (х) від 25 жовтня 2016 року, надані на експертизу речовини з ємкості № 1 та № 2 є вибуховими речовинами метальної дії нітроцелюлозним порохом, маса якого складала 229, 2 г та 423, 6 г відповідно.

2) У невстановлений період часу, приблизно двох років тому, ОСОБА_6 , вирвав дикоростучі рослини коноплі, які росли за господарством в АДРЕСА_2 , які приніс у будинок висушив, частину з яких подрібнив руками, а одну дикоростучу рослину коноплі повісив над медогонкою, які зберігав у приміщенні будинку без мети збуту до моменту їх виявлення та вилучення 17 вересня 2016 року працівниками Ічнянського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області у ході проведення обшуку господарства.

Згідно висновку експерта № 1004 (х) від 26.10.2016 року, подрібнені та частково подрібнені речовини рослинного походження зеленого кольору, які було вилучено 17 вересня 2016 року під час проведення обшуку господарства по АДРЕСА_2 , містять наркотично-активний компонент тетрагідроканнабінол та є особливо небезпечним наркотичним засобом.

Маса висушеного каннабісу становила відповідно 5, 2978 г. , 18, 731 г та 11, 3 г., 0,839 г., 39,6 г., 40,7 г.

На пристрої для куріння каннабісу був виявлений його екстракт в перерахунку на висушену речовину 0, 839 грами.

3) 15 вересня 2016 року, приблизно о 20-00 год., ОСОБА_13 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, завдав декілька ударів кулаками в область обличчя, голови та тулуба своїй співмешканці ОСОБА_14 , після чого 16 вересня 2016 року відвіз її до АДРЕСА_2 з метою приховати вчинене.

Згідно висновку експерта № 439 від 01.10.2016 року у ОСОБА_14 були виявлені тілесні ушкодження у виді : синців на верхній та нижніх повіках лівого ока з крововиливом в сполучну оболонку у зовнішнього кута ока, на верхній та нижній повіках правого ока, на нижній губі зліва, по зовнішній поверхні лівого плеча від верхньої третини до нижньої третини, по задній поверхні лівого плечового суглобу, по зовнішній поверхні правого плеча в середній третині та нижній третині, два синці по лівій боковій поверхні грудної клітки, в проекції крила здухвинної кістки зліва, в проекції крила здухвинної кістки справа, по передній поверхні лівого стегна у верхній третині, по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, по зовнішній поверхні правого стегна в середній третині.

Перелічені тілесні ушкодження виникли не менше ніж від 15 травматичних дій, тупих предметів з обмеженою поверхнею, якими могли бути як руки, так і ноги сторонньої особи, по давності можуть відповідати 15 вересня 2016 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

4) 17 вересня 2016 року, приблизно о 12 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , зберігаючи при собі, переносив з власного автомобіля ВАЗ-2109 до свого господарства вибуховий пристрій, а саме гранату РГД 5 з запалом типу УЗРГМ у зібраному вигляді.

Під час затримання працівниками Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 викинув гранату на землю, де її вилучили під час обшуку домоволодіння.

Згідно висновку експерта № 74 (Вт) від 12 жовтня 2016 року, вилучена у ОСОБА_6 ручна граната РГД 5 з конструктивно оформленим в ній зарядом вибухової речовини тротилу масою 100-115 г., з запалом типу УЗРГМ відноситься до категорії боєприпасів, придатна для використання за призначенням (для здійснення вибуху).

За обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 345 та ч. 2 ст. 309 КК України, суд ухвалив виправдувальний вирок.

ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 17 вересня 2016 року, перебуваючи на подвір`ї господарства за адресою: АДРЕСА_2 , побачивши заступника начальника Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_8 , коли останній наближався до нього, своїми умисними та протиправними діями, що виразилися в демонстрації працівнику поліції вибухового пристрою ручної гранати типу РГД 5 із запалом типу УЗРГМ та демонстрації спроби привести його в дію шляхом часткового висмикування запобіжного кільця, що було сприйнято працівником поліції як реальна загроза життю, ОСОБА_6 вчинив погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

У невстановлений день вересня 2016 року ОСОБА_6 , діючи повторно, вирвав дикоростучу рослину коноплі, яка росла за господарством в АДРЕСА_2 . Після чого, приніс її за вказано адресою, де й зберігав у приміщенні будинку без мети збуту до моменту її виявлення та вилучення 17 вересня 2016 року працівниками Ічнянського ВП Прилуцького ВП у ході проведення обшуку господарства.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить визнати недопустими доказами у кримінальному провадженні: протокол обшуку домоволодіння обвинуваченого від 17.09.2016 року, відеозйомку слідчої дії та висновки криміналістичних експертиз, експертиз наркотичних засобів, а також показання потерпілого ОСОБА_8 . Вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 309 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити, за не доведенням винуватості у вчиненні злочинів. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до двох місяців арешту.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що така слідча дія як обшук була розпочата о 12 годині 30 хвилин 17 вересня 2017 року до внесення інформації до ЄРДР, що прямо заборонено п. 3 ст. 214 КПК України, а тому вирок не може ґрунтуватися на доказах зібраних під час проведення слідчої дії з грубим порушенням норм КПК та тягне беззаперечне визнання такого доказу недопустимим.

Апелянт звертає увагу, що в протоколі обушку нема посилання про застосування технічних засобів, а сам відеозапис не долучений в якості додатку до протоколу слідчої дії в порядку ст. 105 КПК України. На допущені порушення він звертав увагу суду першої інстанції, проте суд поклав в основу обвинувального вироку недопустимі докази.

З моменту проникнення поліцейських на територію домоволодіння ОСОБА_6 та його затримання, останній набув статусу підозрюваного з усіма правами та обов`язками. Проте ОСОБА_6 не були роз`яснені його права та обов`язки, в тому числі і право на захист. Складання протоколу затримання відбулося о 21 год. 20 хв., майже через дев`ять годин після фактичного затримання.

Обшук домоволодіння обвинуваченого був проведений без ухвали слідчого судді. Станом на 12 год. 17.09.2016 року поліцейські не мали жодних підстав та повноважень проникати на подвір`я господарства ОСОБА_6 без дозволу його власника. В порядку ч. 3 ст. 233 КПК України слідчі повинні були негайно звернутись до суду з клопотанням про проведення обшуку, а не через дві доби, як зробили у даному випадку.

Звертаючись до суду з клопотанням, слідчий зазначив інші фактичні обставини справи, вказавши на те, що ОСОБА_6 кинув гранату під ноги працівників поліції, що вплинуло на прийняття рішення слідчого судді.

Посилаючись у вироку суду на показання ОСОБА_8 , суд безпідставно назвав його потерпілим та допитав як потерпілого. Права та обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї злочину або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, але ОСОБА_8 з такими заявами ні до суду, ні до органу досудового розслідування не звертався, майнова та моральна шкода йому не завдана.

З огляду на недопустимість доказів, зібраних стороною обвинувачення на підтвердження вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.1 ст. 309 КК України, вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю за недоведеністю винуватості у вчиненні злочинів.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить повторно дослідити обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому діянь, допитати потерпілого ОСОБА_8 , спеціаліста ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Вирок суду скасувати та постановити новий, яким засудити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 345 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України на 3 місяці арешту, за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 125 КК України на 2 місяці арешту. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що виправдовуючи ОСОБА_6 у здійсненні погроз убивством працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, суд безпідставно не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 , який пояснював, що побачив у ОСОБА_6 предмет схожий на гранату. При цьому пальці обвинуваченого знаходилися на кільці, а тому потерпілим були сприйняті як погроза вбивством, оскільки радіус ураження гранати складає 30-50 метрів, а тому потерпілий перебував у радіусі ураження уламками бойової гранати.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_8 показав, як ОСОБА_6 погрожував йому убивством шляхом часткового висмикування запобіжного кільця гранати РГД-5, що було сприйнято потерпілим як загроза його життю.

Твердження обвинуваченого в тій частині, що граната вже приводилась до стану вибуху ще раніше, коли вони з товаришем їздили на риболовлю, нічим не підтверджуються, а отже не заслуговують на увагу.

Спеціаліст ОСОБА_15 суду пояснював, що під час вилучення ним гранати, кільце запобіжника було розігнутим не до кінця, чого не можна було зробити без прикладення фізичної сили. Вага гранати РГД-5 складає 400 грамів.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, може виявлятись як у жестах, так і в інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням убивства, при цьому, для кваліфікації дій винного, наявність реальних підстав побоювання потерпілим виконання погрози, не є обов`язковим.

На думку прокурора при виправдуванні ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину. передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, суд не звернув уваги, що обвинувачений пояснював, як назбирав наркотичні засоби давно і поклав їх в диван, де і зберігав. При цьому, одна гілка, яка висіла над медогонкою, відрізняється за кольором від інших рослин, що підтверджено показаннями свідків понятих. Показання ОСОБА_6 про те, що рослини коноплі він назбирав в один день, нічим не підтверджуються, та надані ним з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Визнаючи пом`якшуючою обставиною факт наявності на утриманні ОСОБА_6 неповнолітньої дитини та батьків похилого віку, суд не звернув уваги на ту обставину, що обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за вчинення насильства по відношенню до матері своєї дитини-інваліда. Більш того, обвинувачений зберігав бойову гранату у своєму автомобілі та переносив її для подальшого зберігання, у присутності своєї неповнолітньої дитини, не зважаючи на те, що граната могла вибухнути в будь-який момент, що загрожувало здоров`ю та життю не лише дитини, а й оточуючих.

Призначення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, на думку прокурора є м`яким, що не відповідає особі обвинуваченого та суспільній небезпеці вчинених ним злочинів.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким визнати обвинуваченого винним окрім іншого і за ч. 1 ст. 345 та ч. 2 ст. 309 КК України, остаточно призначивши найбільш суворе покарання виключно у виді позбавлення волі.

Аргументує тим, що в основу ухваленого вироку було покладено не показання свідків та потерпілого, а недоведені та безпідставні свідчення обвинуваченого ОСОБА_6 , які належить сприймати виключно, як захисну версію.

При винесенні виправдовувального вироку за ч.1 ст. 345 КК України, суд не врахував роз`яснення ст. 66 КК України, відповідно до якої демонстрація бойової гранати працівнику правоохоронного органу, який був одягнутий у форму, та спроба вийняти чеку, була розцінена потерпілим, як погроза його життю і здоров`ю.

Звертає увагу на показання спеціаліста, який пояснив, що під час огляду гранати було виявлено розігнутим кільце запобіжника, тобто гранату було приведено у стан вибуху.

В даному випадку, як показаннями свідків, так і показаннями потерпілого, доведено ту обставину, що демонстрація обвинуваченим бойової гранати небезпідставно сприймалась, як реальна загроза.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 у виді 6 місяців арешту, суд не переконався у тому, що саме така міра покарання буде сприяти його виправленню та запобіганню нових злочинів. Вважає, що таке покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі винного, у зв`язку з тим, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечували проти доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого, заперечуючи проти аргументів сторони захисту, представника потерпілого та потерпілого, які підтримали свою апеляційну скаргу та прокурора, заперечували проти апеляційної скарги захисника, допитавши обвинуваченого про обставини виявлення та вилучення наркотичних засобів, ручної гранати, передопитавши потерпілого, свідків, спеціаліста, дослідивши відеозйомку слідчого експерименту з потерпілим та обвинуваченим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає подані апеляційні скарги залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, матір співмешканки обвинуваченого, ОСОБА_18 , яка працює головою сільської ради, зателефонувала до поліції та повідомила, що в с. Дзюбівка Ічнянського району на подвір`ї ОСОБА_19 перебувають невідомі особи. На таке повідомлення виїхала слідча оперативна група, очолювана тимчасово виконуючим обов`язки начальника відділення поліції, потерпілим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , споряджена шоломами, бронежилетами та зброєю.

На подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 проник першим, оскільки володів інформацією про можливу наявність зброї і як керівник вважав за необхідне не ставити під загрозу життя та здоров`я інших співробітників поліції.

Потерпілий ОСОБА_8 викрикнувши слово граната, збив ОСОБА_6 з ніг, після чого на останнього одягли кайданки, гранату знайдену за метрів 10- 12 від місця затримання, накрили колесом та викликали з м. Чернігова спеціалістів для вилучення боєприпасу.

Допитаний в суді першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_6 пояснював, що напередодні 17.09.2016 року він посварився та побив свою співмешканку. На ранок вони помирилися та поїхали з м. Прилук до села Дзюбівка, де у нього будинок, пасіка. Під час перебування в садибі, він знаходився на подвір`ї, разом із сином, який сидів в його автомобілі, а він прибирав вологу під килимком, оскільки на рибалці включав пічку, яка протікала. Співмешканка ОСОБА_14 перебувала у будинку.

Під час прибирання, під пасажирським сидінням спереду, знайшов рукавицю, в якій виявив гранату. Згадав, що сусід, з яким він їздив на риболовлю на автомобілі, демонстрував йому гранату, збирався кинути в річку та наглушити риби, проте під`їхала незнайома автомашина, і сусід передумав глушити рибу. Гранату залишив в його автомобілі під сидінням без його відома.

Оскільки дитина перебувала в автомобілі, він рушив на пустир, викручуючи запал з гранати, щоб окремо викинути корпус гранати та запал в металеву трубу. Відійшовши на незначну відстань від сараю та будинку, обернувся і побачив, як на нього в касці, в бронежилеті, з автоматом біжить працівник поліції, який збив його з ніг та притиснув своїм тілом до землі. В ті секунди він встиг викинути в бік пустиря гранату, яку потім і знайшли працівники поліції, поклали на неї колесо та викликали спеціалістів з міста Чернігова для безпечного вилучення гранати.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за обвинуваченням у здійсненні погроз убивством працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, суд першої інстанції правильно вказав, що момент, коли потерпілий ОСОБА_8 побачив гранату в руках ОСОБА_6 тривав кілька секунд, за які неможливо було розгледіти, що намагався зробити обвинувачений.

Сам ОСОБА_8 проник на територію господарства ОСОБА_6 , після того як подивився через огорожу і не побачив в його руках будь-яких предметів.

Відеозапис слідчих експериментів, проведених за участю потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує на те, що останній не очікував появи працівників поліції, які з`явилися за викликом його тещі. Обвинувачений ОСОБА_6 як колишній військовослужбовець був обізнаний про властивості гранати, яку тримав в руках, і збирався віднести подалі та знешкодити задля безпеки власного малолітнього сина, який на час проникнення до садиби працівників поліції, перебував в автомобілі.

Обвинувачений ОСОБА_6 перебував у тверезому стані, у конфлікт ні с ким не вступав, і його твердження про те, що коли він помітив потерпілого ОСОБА_8 , закинув гранату подалі у кущі, нічим не спростовані.

Потерпілий ОСОБА_8 був переконаний, що ОСОБА_6 без зброї, гранату помітив на відстані одного метра від ОСОБА_6 , а тому ударив останнього по руці та збив його з ніг.

Потерпілий біг у напрямку обвинуваченого, а не стояв, тому у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неочікуваною небезпекою для життя, не міг сприймати події за тим перебігом, як відбувалось насправді.

Так, при внесенні відомостей до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, було зазначено, що під час огляду місця пригоди та огляду господарства, де мешкає ОСОБА_6 , в АДРЕСА_2 , 17 вересня 2016 року, о 12 годині 30 хвилин, на землі між житловим будинком та господарським сараєм було виявлено металевий предмет, зовні схожий на гранату «Ф-1» ( а. с.1 слідчого провадження).

Про погрозу працівнику поліції предметом схожим на гранату і про спроби ОСОБА_6 висмикнути запобіжне кільце, зазначено і у фабулі внесення відомостей до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України ( а. с. 7 слідчого провадження).

Спеціаліст вибухотехнік ОСОБА_15 апеляційному суду пояснив, що він проводив вилучення боєприпасу в с. Дзюбівка Ічнянського району. Бойова граната РГД 5, практично була приведена в бойову готовність. Запобіжне кільце знаходилося на самому кінці, яке без механічного прикладення сили, привести в бойову готовність, неможливо. Запал дійсно з гранати був трохи викручений, проте це не перешкоджало проведенню вибуху. Для транспортування боєприпасу він розібрав його, корпус та заряд окремо.

Згідно висновку судової вибухотехнічної експертизи від 12. 10. 2016 року № 74 (Вт), граната РГД-5 із запалом типу УЗРГМ у зібраному вигляді, вилучена з подвір`я обвинуваченого ОСОБА_6 , була виготовлена промисловим способом, придатною для вибуху та відноситься до категорії боєприпасів(а. с. 59-63 слідчого провадження). На полігоні, під час проведення експертних досліджень, граната вибухнула.

Проте, незважаючи на пояснення спеціаліста про приведення гранати у бойову готовність, визначити, хто саме привів гранату у такий стан, неможливо.

Твердження ОСОБА_6 , що гранату намагався використати його сусід при глушінні риби, а тоді передумав, так як під`їхали до водойми сторонні люди, нічим не спростовані. Сусід, якому зі слів обвинуваченого належала граната, на теперішній час помер. Сторона обвинувачення версію захисту не перевіряла, а відповідно і не спростувала.

Вага гранати із запалом складає 400-450 грамів, малоймовірно, що при ударі по руці, граната могла відлетіти на відстань більше 10 метрів.

Потерпілий ОСОБА_8 на відеозаписі слідчого експерименту, показав відстань близько 13 метрів на яку відлетіла граната, що вказує на більшу вірогідність показань обвинуваченого, що він відкинув гранату у бік, протилежний від працівника поліції. Крім того, на слідчому експерименту обвинувачений показав рукавицю, в якій була схована граната, і яка так і залишилась на деревині посеред двору обвинуваченого.

Відповідаючи на питання суду апеляційної інстанції, спеціаліст ОСОБА_15 підтвердив, що запал з гранати був трохи викручений та надав фото боєприпасу, який він 17 вересня 2016 року знешкодив та вилучив, на якому видно, що запал викручений частково.

Незважаючи, що запобіжне кільце гранати було приведе в крайнє положення, граната при падінні з висоти зросту людини, з наступним ударом об землю, не вибухнула. Отже і версія обвинуваченого, що сусід хотів наглушити рибу, а потім передумав та сховав гранату, яку потім залишив в його автомобілі, є цілком вірогідною.

Пояснення спеціаліста вибухотехніка співпадають з показаннями обвинуваченого про його намір викрутити запал та знешкодити гранату, чого не встиг зробити через вторгнення працівників поліції.

Аналіз зібраних доказів стороною обвинувачення, поза розумним сумнівом, позбавляли суд можливості судити про доведеність винуватості ОСОБА_6 у здійсненні погрози вбивством працівнику правоохоронного органу при виконанні ним службових обов`язків.

Ухвалюючи виправдувальний вирок в частині обвинувачення за ч.2 ст. 309 КК України, за недоведеністю обвинувачення, суд першої інстанції послався на відсутність доказів того, що наркотичні засоби збиралася неодноразово. Незгода прокурора з рішенням суду мотивована виключно кольором наркотичного засобу, який виявили у будинку обвинуваченого.

При цьому, поза увагою сторони обвинувачення залишилися інші обставини. А саме рослина коноплі, вилучена над медогонкою була вирвана з коренем, а відповідно довше висихала в захищеному від сонця місці і зберегла свій природний колір, на відміну від інших рослин коноплі, подрібнених, які були виявлені в дивані з мишиним послідом та використовувалися як протидія восковій молі, та подрібненої коноплі, яка зберігалася в згортках газети.

Свідок понята ОСОБА_20 , відповідаючи на питання прокурора в апеляційній інстанції, пояснювала, що вилучена над медогонкою рослина коноплі була на її погляд не висушена, а тільки прив`ялою.

Саме стебло з коренем та бічними гілками, не містить наркотично-активного компоненту каннабісу - тетрагідроканнабінолу та не є наркотичним засобом. Тільки у верхівкових частинах листя була позитивна реакція на наявність тетрагідроканнабінолу, про що зазначено у висновках експерта від 26.10. 2016 року № 1004(х) ( а. с. 80-83 слідчого провадження). Експерт зазначив, що рослина була висушеною, а не прив`ялою.

По кримінальному провадженню достовірно не встановлено, коли обвинуваченим придбавався наркотичний засіб, проте експертний опис морфологічних властивостей рослин коноплі, дозволяє судити, що усі рослини були зібрані приблизно в один час, у вересні 2016 року, коли рослини коноплі дозріли, чим пояснюється присутність у речовинах насіння коноплі, яке не містить в собі наркотичного засобу.

За правилами ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має буди виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

У даному кримінальному провадженні, на порушення вимог ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення не довела, що обвинувачений повторно незаконно придбавав наркотичний засіб, а тому і в цій частині рішення суду є правильним та вмотивованим.

Посилання сторони захисту про недопустимість доказів у кримінальному провадженні, не виправдовують обвинуваченого в інкримінованих йому злочинах.

За правилами ч. 3 ст. 234 КПК України проникнення до житла чи іншого володіння особи допускається у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи у зв`язку з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Саме ОСОБА_18 , мати потерпілої ОСОБА_14 повідомила поліцію про небезпеку, яка загрожує майну її зятя ОСОБА_6 , якої насправді не існувало. У домоволодінні, куди проникли поліцейські, знаходився сам господар, його співмешканка та їх малолітня дитина.

Потерпіла ОСОБА_14 , яку так намагалася рятувати власна матір, ні про гранату, ні про порох, ні про коноплі, нічого не знала і не бачила їх у свого цивільного чоловіка обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідаючи на питання в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок понята ОСОБА_20 зазначала, що бути понятою її попросила ОСОБА_18 , а не працівники поліції, безпосередньо.

У працівників поліції, на той час не було іншої можливості перевірити отриману інформація, як шляхом виїзду та перевірки на місці.

Огляд житла чи іншого володіння особи, як зазначено у ч. 2 ст. 237 КПК України, проводиться за правилами, передбаченими для обшуку житла.

По даному кримінальному провадженню проводився обшук домоволодіння обвинуваченого після внесення відомостей до ЄРДР та з наступним погодженням його проведення слідчим суддею ( ухвала від 19 вересня 2016 року на а. с. 43 слідчого провадження)

Критика стороною захисту підстав проведення обшуку та клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку, необґрунтована. І слідчий, і слідчий суддя, виходили із тих відомостей та фактів, які були відомими на час прийняття процесуальних рішень.

Обвинувачений ОСОБА_6 , був присутній під час обшуку, йому роз`яснювалися процесуальні права та обов`язки, проте жодних заяв чи заперечень він не подавав ( а. с. 44-59 слідчого провадження), в тому числі не просив забезпечити захисником, як особу, що затримана була з гранатою на подвір`ї власного господарства.

Неточності в процесуальних рішеннях слідчого та слідчого судді ніяким чином не вплинули на правильність та об`єктивність судового рішення.

Отже, суд всебічно, повно та об`єктивно оцінив усі розглянуті докази і обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 та ч.2 ст. 125 КК України. Підстав для сумнівів у правильності та оцінці доказів, колегія суддів не вбачає.

Обираючи вид та строк покарання, суд в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчинених злочинів, обставини справи, особу обвинуваченого, який визнав свою провину та розповів про усі обставини вчинення злочинів, зайнятий суспільно-корисною працею, турбується про батьків пенсійного віку, має малолітню дитину інваліда, позитивно характеризується за місцем проживання, і обрав покарання, яке відповідає загальним принципам законності, справедливості обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 69 КК України, при наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення може перейти до більш м`якого виду покарання, передбаченого санкцією статті за тяжкий злочин.

Визнання провини, наявність на утриманні батьків пенсійного віку та дитини інваліда, при тому, що минула судимість за крадіжку чужого майна погашена, ОСОБА_6 працює, утримує пасіку, за місцем проживання характеризується позитивно, усвідомив свою провину та засуджує свою поведінку, з урахуванням обставин придбання гранати та її виявлення, суд призначив покарання, яке відповідає суспільній небезпеці вчинених злочинів, особі обвинуваченого та є необхіднім і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення. На неї можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23