Справа № 755/4910/13-к
"10" січня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання в.о. начальника Державної установи «Коростенської виправної колонії №71» Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникли при виконанні вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 20.05.2014 року, яким засуджено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
20 травня 2014 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.70ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним вироком Деснянського районного суду м.Києва від 17 лютого 2014 року у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, менш суворого покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, призначеного цим вироком та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. 21.12.2017 року в.о. начальника Державної установи «Коростенської виправної колонії №71» Міністерства юстиції України ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникли при виконанні вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 20.05.2014 року, яким засуджено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання мотивоване тим, що 20 травня 2014 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.70ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним вироком Деснянського районного суду м.Києва від 17 лютого 2014 року у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, менш суворого покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, призначеного цим вироком та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. При цьому, строк покарання ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту взяття його під варту по даній кримінальній справі, тобто з 11.04.2014 року та зарахувано в строк остаточно призначеного ОСОБА_5 покарання, частково відбуте останнім покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м.Києва від 17 лютого 2014 року, а саме: з 04.04.2014 року до 11.04.2014 року. Поряд з цим, ухвалою Березанського міського суду Київської області від 29.03.2016 року, ОСОБА_5 зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 04.04.2014 року по 19.06.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Разом з тим, при вивченні матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений 22.09.2009 року вироком Деснянського районного суду міста Києва за ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Відбував міру покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» звідки був звільнений 14.12.2011 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 24 дні, згідно ст.81 КК України на підставі постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.12.2011 року. Після чого, 13.12.2012 року в період умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 вчинив новий злочин, а при постановленні вироку Дніпровського районного суду міста Києва не було приєднано повністю або частково невідбуте покарання, за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 22.09.2009 року.
А тому в клопотанні порушується питання про необхідність приведення вироку Дніпровського районного суду м.Києва від 20.05.2014 року, в частині призначеного покарання, з урахуванням вироку Деснянського районного суду міста Києва від 22.09.2009 року.
Представник Державної установи «Коростенської виправної колонії №71» Міністерства юстиції України, в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його неявка, відповідно до положень ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Засуджений ОСОБА_5 до суду не доставлений, відсутність останнього не перешкоджає розгляду клопотання в.о. начальника Державної установи «Коростенської виправної колонії №71» Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникли при виконанні вироку.
Вивчивши матеріали клопотання, вислухавши думку прокурора, який поклався на розсуд суду, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Разом з тим, відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Крім того, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.
У даному випадку, суд не може піддавати сумніву вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 20.05.2014 року, будь-яким іншим рішенням суду, оскільки, такі сумніви прямо суперечать принципу правової впевненості, крім того у такий спосіб заявниками фактично здійснюється процедура «апеляційного оскарження» рішення у спосіб, який не передбачений КПК України.
Вирок суду набрав законної сили, та, згідно ст.533 КПК України, це судове рішення є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України, незалежно від їх відношення до нього.
Поряд з цим, слід зазначити, що призначаючи покарання особі згідно статті 70 КК України, суд виходив з імперативних норм цієї статті в частині того, що вона передбачає можливість визначення особі остаточного покарання саме за сукупністю злочинів щодо цієї особи.
Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_5 був засуджений 22.09.2009 року вироком Деснянського районного суду міста Києва за ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Відбував міру покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» звідки був звільнений 14.12.2011 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 24 дні, згідно ст.81 КК України на підставі постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.12.2011 року, разом з тим, 13.12.2012 року в період умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 вчинив новий злочин. Після чого, був засуджений вироком Деснянського районного суду м.Києва, від 17.02.2014 року, за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.198, ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Разом з тим, при ухваленні вироку Дніпровського районного суду міста Києва, щодо ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України враховано положення ч.4 ст.70 КК України та за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним вироком Деснянського районного суду м.Києва від 17 лютого 2014 року у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, менш суворого покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, призначеного цим вироком остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в заяві начальника Державної установи «Коростенської виправної колонії №71» Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникли при виконанні вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 20.05.2014 року, яким засуджено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично порушується питання про внесення змін до вироку суду та вирішення питання, які не були предметом судового розгляду, що протирічить вимогам КПК України.
А тому на підставі викладеного, клопотання в.о. начальника Державної установи «Коростенської виправної колонії №71» Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникли при виконанні вироку задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання в.о. начальника Державної установи «Коростенської виправної колонії №71» Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникли при виконанні вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 20.05.2014 року, яким засуджено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва, через районний суд, протягом 7 діб.
Суддя: