Справа № 240/1033/14-к
Провадження № 1-кп/240/77/14 рік
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

підозрюваного: ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Олександрівка справу у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000027 від 31 жовтня 2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Артемівськ Донецької області, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, працюючого військовим комісаром Харцизького МВК Донецької області, не судимого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України,

В С Т А Н О В И В:

22.02.2006 року підполковник ОСОБА_4 на підставі наказу начальника центру особового складу штабу Південного оперативного командування ЗС України від 22.02.2006 року № 53 призначений на посаду військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, згідно наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.10.2014 року № 145- мтд, військовий комісар Харцизького МВК підполковник ОСОБА_4 направлений у м.Дебальцеве Донецької області для участі у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. № 551-ХІV та ст. 54 Настанови зі стрілецької справи, затвердженої наказом Міністра оборони України № 400 від 05 листопада 1997 року (далі - Настанова), підполковник ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) в старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти

військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю,не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; відповідати за утримання своєї зброї у справному стані та збереження виданого йому майна, а також під час тимчасового розташування в якому-небудь приміщенні автомат зберігати в сухому місці подалі від дверей, печей, нагрівальних приладів, а у бойовій обстановці автомат тримати при собі (в руках).

У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів підполковник ОСОБА_4 28.10.2014 року втратив ввірені йому для службового користування зброю та бойові припаси внаслідок порушення правил їх зберігання при наступних обставинах.

Приблизно о 02.30 год. 28.10.2014 року підполковник ОСОБА_4 , вийшовши із кімнати АДРЕСА_2 у порушення ст. ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. № 551-ХІV та ст. 54 Настанови, яка прямо забороняє зберігати автомат біля дверей, під час тимчасового розташування в будь-якому приміщенні, діючи із злочинною недбалістю, а саме: не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, залишив особисту зброю та боєприпаси, що йому були ввірені для службового користування, а саме: АКС-74 № НОМЕР_1 , споряджений 30 патронами, калібру 5,45 мм на столі поблизу вхідних дверей указаної кімнати, а сам пішов відпочивати до кімнати № 36 зазначеного будинку.

Приблизно о 06.30 год., 28.10.2014 року ОСОБА_4 , прокинувшись, повернувся до кімнати АДРЕСА_3 , однак ввіреної йому для службового користування зброї та боєприпасів, а саме: автомата АКС-74 № НОМЕР_1 та магазина, спорядженого 30 патронами, калібру 5,45 мм, там не виявив. Де на даний час знаходиться указана зброя та боєприпаси - не відомо.

Таким чином, військовий комісар Харцизького МВК Донецької області підполковник ОСОБА_4 , приблизно о 02.30 год. 28.10.2014 року, перебуваючи у кімнаті № 37 будинку АДРЕСА_3 у порушення ст.ст.11,16,37,49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затвердженого ЗУ від 24.03.1999 року № 548, ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, затвердженого ЗУ від 24.03.1999 року № 551 та ст.54 Настанови, діючи із злочинною недбалістю, а саме: не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не забезпечив збереження зброї та боєприпасів, ввірених йому у службове користування, а саме: автомата АКС-74 У № НОМЕР_1 , магазина, спорядженого 30 патронами калібру 5,45 мм, поклавши указану зброю та боєприпаси на стіл, який знаходиться поблизу вхідних дверей зазначеної кімнати, а сам у період часу з 02.40 год. по 06.30 год. 28.10.2014 року знаходився поза її межами і проводив час на власний розсуд, що у подальшому призвело до їх втрати, тобто, до виходу із володіння військової частини, на балансі якої вони перебували, поза волею особи, якій вони були ввірені, чим вчинив втрату ввірених для службового користування зброї та боєприпасів внаслідок порушення правил їх зберігання.

31 жовтня 2014 року між заступником військового прокурора 33 військової прокуратури Південного регіону України капітаном юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди заступник військового прокурора ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 413 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, підозрюваний беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також, вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 413 КК України із застосуванням ст.

58 КК України у вигляді службового обмеження строком на 1 рік із відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення засудженого в дохід держави. В угоді передбачені

наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

П. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що підозрюваний цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та є винним у скоєнні злочину за ст. 413 ч. 2 КК України.

При призначенні в угоді більш м`якого покарання ніж передбачене санкцією ст. 413 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 58 КК України, суд вважає обґрунтованим призначення покарання відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості, в якій в узгодженому остаточному покаранні враховано характер кримінального правопорушення,обставини справи, дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання .

Виходячи з викладеного, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між заступником військового прокурора 33 військової прокуратури Південного регіону України. ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і призначення підозрюваному узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України суд, -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду від 31 жовтня 2014 року про визнання винуватості між заступником військового прокурора 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 ..

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання за ч. 2 ст. 413 КК України із застосуванням ст. 58 КК України у вигляді службового обмеження строком на 1 рік із відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення засудженого в дохід держави.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 17 грудня 2014 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається підозрюваному та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим протягом тридцяти днів з дня отримання ним копії вироку.

Суддя ОСОБА_1