Справа180/1630/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець кримінальне провадження, внесене 11 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000551, за яким

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Марганця Дніпропетровської області, громадянин України, не одружений, із середньою спеціальною освітою, не працюючий, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
21 вересня 2015 року Марганецьким міським судом за ч.1 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
23 жовтня 2015 року Марганецьким міським судом за ч.2 ст.190 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Марганецького міського суду від 21 вересня 2015 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
08 липня 2017 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_3 знаходився поблизу будинку АДРЕСА_2 , де зустрівся зі своєю знайомою неповнолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якої у вухах були золоті сережки. ОСОБА_3 попросив ОСОБА_5 позичити йому на один день одну сережку для закладання її в ломбарді та отримання грошової позики, на що остання погодилася. Отримавши одну золоту сережку, ОСОБА_3 заклав її в ломбарді і отримав грошову позику в розмірі 620 гривень. Грошові кошти витратив на власний розсуд. Золоту сережку ОСОБА_5 не повернув. Тим самим, ОСОБА_3 умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, заволодів золотою сережкою, вартістю 607,33 гривень, яка належала потерпілій ОСОБА_6 , чим завдав останній матеріального збитку на вищевказану суму.
09 липня 2017 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_3 та його знайомий ОСОБА_7 , який не знав і не здогадувався про злочинні наміри ОСОБА_3 , зустрілися з неповнолітньою ОСОБА_5 , яка мала при собі мобільний телефон «hts Desire 526 G», про що було відомо ОСОБА_3 . В ході розмови ОСОБА_3 пообіцяв ОСОБА_5 вирішити питання про повернення їй раніше взятої золотої сережки, найняв автомобіль таксі, на якому вони втрьох прибули до будинку АДРЕСА_3 . По дорозі, у салоні автомобіля, ОСОБА_3 попросив ОСОБА_5 дати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. Після приїзду до будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , переслідуючи корисливу мету та не маючи наміру повертати потерпілій мобільний телефон, разом з ОСОБА_7 відійшов від ОСОБА_5 і зник з її поля зору.
Таким чином, ОСОБА_3 повторно, незаконно, шляхом обману заволодів мобільним телефоном «hts Desire 526 G», вартістю 2310 гривень, з поміщеною в ньому сім-картою «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, чим заподіяв неповнолітній ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2310 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, в повному обсязі, надав показання, якими підтвердив фактичні обставини їх вчинення, викладені в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що попросив золоту сережку у ОСОБА_5 з наміром в подальшому її повернути, заклав сережку до ломбарду, однак грошей для викупу закладеного не знайшов. Мобільний телефон взяв, аби зателефонувати, і не повернув, здав його до ломбарду. Гроші витрачав на власні потреби. На даний час потерпілим завдані збитки частково відшкодовані грошима в розмірі 1500 гривень. Щиро розкаюється.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, за клопотанням прокурора та за відсутності заперечень з боку обвинуваченого, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і постановив розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу. На виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про неможливість оскарження ними визнаних обставин в апеляційному порядку.

За результатами дослідження обвинувального акту, на підставі показань обвинуваченого, які є чіткими, послідовними, і такими, що не суперечать обставинам вчинених кримінальних правопорушень, викладеним в обвинувальному акті, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за кожним епізодом за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ч.1 ст.65 КК України, а саме: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та оставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, скоєнні обвинуваченим ОСОБА_3 відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та місце реєстрації, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, не працює, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України, для ОСОБА_3 суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд враховує, що ОСОБА_3 двічі судимий за корисливі злочини, в тому числі за ч.2 ст.190 КК України, але належних висновків для себе не зробив, вчинив нові злочини в період іспитового строку. Разом з тим, суд враховує відношення обвинуваченого до скоєного, визнання ним своєї вини, бажання усунути спричинені кримінальним правопорушенням негативні наслідки, відшкодувати збитки, завдані злочином, що виразилося у співпрацюванні з органами досудового розслідування і частковому відшкодуванні потерпілій завданих злочинами збитків.
Таким чином, враховуючи вимоги кримінального закону і передбачені цим законом санкції, зважаючи на ступінь тяжкості злочинів, їх обставини, та наявність обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого є неможливим без ізоляції від суспільства, і призначає йому міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України.
Відповідно до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Матеріальна шкода, завдана кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_6 , становить 2917 гривні 33 копійки, на час ухвалення вироку повністю не відшкодована.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, судові витрати в справі відсутні.

Згідно постанови про долучення до провадження речових доказів від 24 липня 2017 року мобільний телефон «hts Desire 526 G» з сім-карткою мобільного оператора «МТС» визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 .

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року, і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

Речовий доказ: мобільний телефон «hts Desire 526 G» з сім-карткою мобільного оператора «МТС», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , залишити останній.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1