Справа № 584/594/17
Провадження № 1-кп/584/9/18
В И Р О К
Іменем України
18.01.2018 Путивльський районний суд Сумської області
в особі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю : секретаря ОСОБА_2 та учасників судового провадження :
прокурора ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника- адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Путивль кримінальне провадження, відомості про яке внесено в ЄРДР за № 0000152 від 20.04.2017, за обвинуваченням :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Північно-Курильськ Сахалінської області РФ, освіта професійна-технічна, не одруженої, не працюючої, мешканки АДРЕСА_1 , раніше судимої :
1) 24.04.2014 Путивльським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 120 годин громадських робіт;
2) 10.10.2014 Путивльським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 389 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, звільнена 22.04.2016 по закінченню строку покарання,
3) 03.04.2017 Путивльським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту, звільнена 07.11.2017 по закінченню строку покарання,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ :
19 квітня 2017 року близько 13-ї год. обвинувачена ОСОБА_6 перебуваючи в будинку ОСОБА_4 , 1933 року народження, мешканця АДРЕСА_2 , скориставшись вільним доступом та відсутністю нагляду з боку власника будинку таємно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4 в сумі 700 грн., які знаходилися в кишені піджака.
Однак при виході з будинку була поміченою ОСОБА_4 та на його вимогу повернула йому 600 грн. В той же час, ігноруючи його волю, 100 грн. залишила собі та продовжила свої дії відкрито, покинувши будинок.
У такій спосіб, повторно, умисно, відкрито, з корисливою метою заволоділа вказаними коштами, якими розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.
Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у цьому злочині визнала повністю та підтвердила, що в квітні 2017 року перебувала в гостях у ОСОБА_4 . Скориставшись його відсутністю та дізнавшись про те, що він зберігає в піджаку гроші, непомітно заволоділа ними в сумі 700 грн., які сховала в кишеню курки. Коли намагалася вийти з будинку, ОСОБА_8 зупинив її та запитав, чи не брала вона грошей. Потім став вимагати повернути їх. На його вимогу вона віддала йому частину - 600 грн., а 100 грн. залишила собі та вийшла з будинку, хоча ОСОБА_8 казав, щоб вона віддала решту. У вчиненому кається.
Крім того, такі показання обвинуваченої підтверджуються й іншими наданими суду доказами.
Так, як вбачається з витягу з кримінального провадження, 20 квітня 2017 року о 20 год. 19 хв. до ЄРДР внесено відомості про те, що 20 квітня 2017 року невстановлена особа шляхом вільного доступу викрала 600 грн. з будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 (а.п. 66).
Зі змісту заяви ОСОБА_4 , зареєтрованої 20 квітня 2017 року о 10 год. 44 хв., він звернувся до поліції з проханнях вжити заходів до ОСОБА_6 , яка вкрала у нього гроші (а.п. 68).
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 19 квітня 2017 року у нього в гостях була ОСОБА_6 . До цього він отримав пенсію та сховав 700 грн. до кишені піджака, який повісив на стулі в одній з кімнат. Коли ОСОБА_9 збиралася піти, він пішов до кімнати і виявив їх зникнення. Тому став вимагати від неї повернення грошей. Вона повернула йому 600 грн. Не зважаючи на те, що він вимагав повернути і решту - 100 грн., їх не віддала та вибігла з будинку. Підтвердив те, що день цих подій і сума грошових коштів зазначена правильно, оскільки він отримав пенсію і знав кількість грошей. Також зазначив, що на цей час примирився з ОСОБА_9 та не бажає їй суворого покарання.
Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що під час розмови, яка відбувалась на початку квітні 2017 року (точної дати не пригадав), ОСОБА_6 розповідала йому про те, що викрала 100 грн. у ОСОБА_4 , який піймав її, але вона втекла.
Свідок ОСОБА_11 також повідомив про те, що ОСОБА_6 повідомляла йому про те, що в середині квітня 2017 року викрала гроші у ОСОБА_4 .
При цьому обвинувачена цих фактів у судовому засіданні не оспорювала.
Під час слідчого експерименту із застосуванням звукозапису від 27 квітня 2017 року (а.п. 75-82) як підозрювана ОСОБА_6 розповіла та продемонструвала на місці, у який спосіб та за яких обставин заволоділа грошима потерпілого ОСОБА_4 , що в цілому співпадає з тими обставинами, які вона повідомив в суді.
Таким чином, оскільки досліджені докази отримані в порядку, встановленому КПК України, суперечностей не місять і узгоджуються між собою, тому суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, а тому достатніми для висновку про те, що вина обвинуваченої у вказаному злочині доведена поза розумним сумнівом.
За встановлених обставин, коли умисні дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим і, незважаючи на це, були продовжені обвинуваченою відкрито з метою заволодіння майном, з урахуванням роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада .2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», суд кваліфікує дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 186 КК України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 також висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, у тому, що на початку березня 2017 року під час вживання спиртних напоїв у будинку ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 , вона з метою крадіжки велосипеду господаря заволоділа ключами від гаража, де зберігалося це майно.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, 12 квітня 2017 року близько 6-ї год. ОСОБА_6 зайшла через незачинені двері до господарства ОСОБА_5 за вказаної вище адресою та за допомогою ключа відчинила двері гаража, звідки повторно, таємно, умисно, з корисливою метою викрала велосипед марки «Україна» вартістю 1300 грн., розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Однак допитавши обвинувачену, потерпілого, свідків та дослідивши інші надані сторонами докази, суд дійшов висновку про необхідність виправдання обвинуваченої за недоведеністю її участі у цьому кримінальному правопорушенні, виходячи з наступних міркувань.

Сама обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у цьому злочині не визнала та пояснила, що крадіжку велосипеда не вчиняла, а під час досудового розслідування оговорила себе під впливом працівників поліції.

Як вбачається зі змісту заяви потерпілого ОСОБА_5 , 22 квітня 2017 року він звернувся до поліції з проханням вжити заходів щодо розшуку велосипеда марки «Україна», який пропав з гаражу (а.п. 67).
Відомості про це кримінальне правопорушення зареєстровані в ЄРДР о 20 год. 47 хв. 22 квітня 2017 року (а.п. 64).
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що вранці 12 квітня 2017 року виявив, що його гараж, який знаходиться біля будинку по АДРЕСА_3 відкритий та зник велосипеда «Україна» з жіночою рамою, у робочому стані. Замок на дверях видимих пошкоджень не мав. За два тижні до крадіжки у нього зник ключ від гаража, тому він припустив, що замок відкрили за допомогою цього ключа. У нього в будинку компанія, в який була і ОСОБА_6 , вживала спиртні напої. Тому він вважає, що вона могла взяти цей ключ, але він цього не бачив. Ключ зберігався в посудній шафі.
За висновком товарознавчої експертизи від 04 травня 2017 року № 19/119/9-3/1479е, вартість викраденого велосипеду з урахуванням можливої початкової вартості та нормативного зносу становила 1300 грн. (а.п. 70-74).

Свідок ОСОБА_10 показав, що разом з ОСОБА_6 в компанії знайомих вживали спиртні напої в будинку ОСОБА_5 перед Пасхою. Разом з ОСОБА_9 він уходив з будинку додому.
Свідок ОСОБА_12 показав, що навесні 2017 року близько 05-ї год. на вул. Першотравневій бачив, як ОСОБА_6 їхала на велосипеді зеленого кольору марки «Україна». Чупіка була випивши. Він добре запам`ятав те, що велосипед був з чоловічою рамою, не жіночій.
При цьому, потерпілий ОСОБА_5 наголошував на тому, що у нього викрадено велосипед марки «Україна» з жіночою рамою.
Даючи оцінку цим доказам, суд вважає слушними твердження захисника про те, що висновок сторони обвинувачення про спосіб відмикання замка гаражу є припущенням, оскільки не спростовані його доводи про те, що замикальний пристрій міг бути відімкнений не тільки ключем потерпілого, але і сторонніми предметами (відмичками, підібраними або підробленими ключами тощо).
При цьому показання потерпілого, який не володіє спеціальними знаннями з цих питань, не є достовірними, а огляд місця події слідчим за участю експерта (спеціаліста) не проводився та експертиза замикального пристрою не призначалась, і таких доказів суду не надано, тобто способ відмикання замка достовірно не встановлений.
Фактично є припущенням і твердження про заволодіння обвинуваченою ОСОБА_6 ключем від гаражу, оскільки сам потерпілий очевидцем цього не був, а за відсутності інших доказів, дані слідчого експерименту суд не вважає достатнім і цілком достовірним доказом цього та винуватості обвинуваченої в цілому, з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 17 КПК України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
За приписами ч. 5 ст. 9 цього Кодексу кримінальне-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейський суд з прав людини.
Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» (Erkapic v. Croatia) від 25.04.2013), що узгоджуються з вимогами ч. 4 ст. 95 КПК України. Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom).
За повідомленням Прокуратури Сумської області від 06 листопада 2017 року, заява ОСОБА_6 про застосування до неї недозволених методів слідства не містила фактичних обставин кримінального правопорушення, тому до ЄРДР не вносилась (а.п. 121).
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього від 12 травня 2017 року (а.п. 97-102), в якості підозрюваної ОСОБА_6 за участі понятих повідомила та продемонструвала, як саме проникла до приміщення гаражу ОСОБА_5 , звідки викрала велосипед. При цьому самостійно відкрити двері за допомогою ключа не змогла, місце зберігання останнього в будинку потерпілого не показала. Також у приміщенні гаражу вказала на інше місце зберігання велосипеда, а ніж те, що повідомив потерпілий у судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_13 підтвердила, що була понятою при слідчому експерименті з ОСОБА_6 , який проводився в дворі будинку. Без примусу Чупіка добровільно пояснила, що взяла ключ від гаражу в шафі, але його розташування в будинку потерпілого не демонструвала. Підтвердила і те, що вкрала велосипед, який потім залишила на кладовищі, а вранці його не виявила. Під час експерименту ОСОБА_9 не змогла самостійно відкрити двері та їх відкривав потерпілий.
З урахуванням наведеного, позиції обвинуваченої ОСОБА_6 , яка такі свої показання не підтримує та свою причетність до цього злочину категорично заперечує, відсутності належних та допустимих доказів заволодіння обвинуваченою ключем від гаражу і способу відмикання його пристрою (замка), наявних суперечностей між показаннями потерпілого ОСОБА_5 і показаннями свідка ОСОБА_12 в частині властивостей викраденого велосипеда, а також вказаних невідповідностей та неповноти проведеного слідчого експерименту, досліджені докази не свідчить про доведеність вини обвинуваченої у вчинені цього злочину поза розумні сумнівом, оскільки не є переконливими, чіткими і узгодженими між собою, а інших стороною обвинувачення не надано.

Посилання прокурора на необхідність врахування при оцінці показань ОСОБА_6 наявності не знятої і не погашеної судимості за ч. 1 ст. 384 КК України, суд відхиляє, оскільки такі відомості про судимість не стосуються цього кримінального провадження та не можуть бути визнані допустимим доказом, бо не доводять того, що обвинувачена діяла з певним умислом та мотивом або інші обставини, визначені ч.2 ст. 88 КПК України.
За змістом ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх позицій. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Такимчином, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши надані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих доказів - з точку зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення доведено те, що протиправне заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 мало місце, але не надано достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою належних і допустимих доказів того, що це кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою ОСОБА_6 , що є підставою для її виправлення за цим обвинуваченням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченої, яка вчинила тяжкий злочин, розкаялась, характеризується формально позитивно, потерпілий її вибачив і не має до неї претензій, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та примирення з потерпілим, але водночас не вважає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного.
Обставинами, що обтяжують покарання, є вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочину по відношенню до не знятою і не погашеної судимості за ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 389 КК України.
З урахуванням наведеного в сукупності, оскільки обвинувачена раніше судима та вчинила новий злочин, тобто належних висновків не зробила, але позитивно характеризується, має постійне місце проживання та примирилася з потерпілим і останній претензій до неї не має, тому суд вважає, що її виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливе в умовах позбавлення волі, у відповідності до нижньої межі цього покарання, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, а інші менш суворі види покарання не забезпечать цих цілей.
Підстав для задоволенню клопотання прокурора про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили, суд не вбачає, оскільки згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України вона є особою до якої може бути застосований цей запобіжний захід, але в ході судового провадження вона належним чином виконувала свої процесуальні обов`язки та нові злочини не вчинила.
В зв`язку з виправданням обвинуваченої за ч. 3 ст. 185 КК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, слід віднести на рахунок держави.
Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк (4) чотири роки.
ОСОБА_6 визнати невинуватою у висунутому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та виправдати.
Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання при виконанні вироку.
Цільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду.
296 грн. 61 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта, віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Суддя: підпис
З оригіналом згідно:
Суддя
Путивльського районного суду ОСОБА_1