У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю: прокурора захисників засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0004077 за касаційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 липня 2015 року

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком цього ж суду
від 15.09.2008 року за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
звільненого за відбуттям покарання

та
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком цього ж суду від 05.06.2008 року за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого 07.06.2012 р. умовно-достроково на 1 місяць 13 днів,

засуджено обох за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь:
держави 5097 грн 60 коп. витрат на проведення експертиз;
ОСОБА_10 59 702 грн 35 коп. матеріальної шкоди та 20 000 грн моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 змінено та виключено з його мотивувальної частини посилання як на доказ на протоколи впізнання особи потерпілою від 02.09.2013 року. В решті вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними і засуджено за те, що за обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , надягли на голови заздалегідь заготовлені саморобні маски, що приховують обличчя і приблизно о 07.00 год. 31 серпня 2013 року проникли в буд. АДРЕСА_1 , де напали на ОСОБА_10 та завдали їй не менше 18-ти ударів руками і ногами по голові та іншим частинам тіла, після чого з метою подальшого залякування потерпілої та припинення опору підшукали в будинку ліпку стрічку скотч, зав`язали їй руки і ноги (позбавивши можливості пересуватися), що в сукупності було сприйнято потерпілою як реальна загроза для життя та здоров`я. В результаті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заподіяли ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, після чого відкрито заволоділи її майном на загальну суму 57 902 грн 35 коп.
У касаційних скаргах захисники (кожен окремо), посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушують питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначають, що апеляційний суд усупереч положенням ст. 419 КПК України в ухвалі виклав не всі доводи апеляційних скарг ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , належним чином ці доводи не перевірив, обґрунтованих відповідей на них не дав і підстав, з яких залишив їх без задоволення, не навів.
У запереченнях на касаційні скарги потерпіла ОСОБА_10 просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та їх захисників на підтримання касаційних скарг, прокурора, який підтримав їх частково, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Так, винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджується:
показаннями засудженого ОСОБА_8 , який визнавав вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 , але без участі ОСОБА_9 ;
показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні підтвердила обставини вчинення щодо неї розбійного нападу. Зокрема, пояснила, що приблизно о 07.00 год. 31 серпня 2013 року до неї в помешкання проникли двоє чоловіків у масках. Одного з нападників - ОСОБА_8 вона одразу впізнала, оскільки він племінник її співмешканця. Другий нападник (потім вона дізналась, що це ОСОБА_11 ) з ножем у руках, вимагав золото і гроші, а потім прив`язав її скотчем до ніжки столу. Обидва чоловіки наносили їй удари. Оскільки вона чинила опір, то їй вдалося зірвати маску з ОСОБА_9 та запам`ятати його обличчя. Працівникам міліції вона одразу показала на ОСОБА_8 , а також описала риси другого нападника, якого пізніше впізнала під час проведення слідчих дій;
показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні підтвердив, що після 09.00 год. 31 серпня 2013 року ОСОБА_9 запропонував йому купити прикраси та ложки, які були викрадені у ОСОБА_10 і які він повернув працівникам міліції;
показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які показали суду, що знають про напад на ОСОБА_10 з її слів, бачили на потерпілій тілесні ушкодження.
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, даними висновків судово-медичної експертизи (відповідно до якої у ОСОБА_10 виявлені легкі тілесні ушкодження, які утворилися в результаті не менш ніж 18 травматичних впливів в області голови, верхніх і нижніх кінцівок), судово-генетичних експертиз (відповідно до яких на фрагментах речей, вилучених з місця події, виявлено генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ),судово-імунологічної експертизи (відповідно до якої на вилученому з місця події рушнику встановлені домішки кровіОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Суд першої інстанції також дослідив показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (які, зі слів ОСОБА_9 , підтвердили його алібі) та обґрунтовано не прийняв їх до уваги, зазначивши, що свідчення даних свідків спростовані сукупністю інших доказів. Крім того, у вироку обґрунтовано спростовано версію ОСОБА_8 про начебто існуючий борг потерпілої за виконані ремонтні роботи.
Таким чином, винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повністю доведена і їх дії кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який є особливо тяжким, особи винних, які раніше судимі, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, ОСОБА_8 характеризується позитивно, а ОСОБА_9 задовільно та має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують їх покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженим покарання в межах санкції частини статті, за якою їх визнано винними.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених й попередження вчинення ними нових злочинів.
Розглянувши за апеляційними скаргами засуджених матеріали провадження та детально їх вивчивши, врахувавши, що потерпіла протягом усього часу впевнено давала послідовні показання (про деталі пригоди, дії кожного із засуджених тощо), які в ході судового розгляду були підтверджені й іншими доказами, допитавши в апеляційному засіданні (на підставі задоволеного клопотання засуджених) експертів, які виконували судово-імунологічні, а також судово-генетичні експертизи та повністю спростували доводи засуджених про непричетність ОСОБА_9 до скоєного злочину, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину та про правильність кваліфікації їх дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують інші доводи, викладені в апеляційних скаргах.
Разом із цим, апеляційний суд обґрунтовано погодився із доводами апеляційних скарг засуджених щодо недопустимості такого доказу як протоколи впізнання осіб від 02 вересня 2013 року (згідно з якими потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як осіб, які вчинили на неї напад), оскільки вони були отримані з порушенням вимог закону. В той же час, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що відсутність зазначених доказів не впливає на доведеність винуватості засуджених, оскільки ці протоколи самостійного доказового значення не мають.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» не може бути розглянуто касаційним судом, оскільки за змістом ст.ст. 10, 11 вказаного Закону амністія повинна застосовуватись судами в порядку виконання вироку, передбаченому розділом VIII КПК України, після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скаргизахисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ __________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3