УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду в смт. Овідіополь обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст. 190 ч. 4 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

25 травня 2017 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказаний обвинувальний та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_10 за ст. 190 ч. 4 був розподілений колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 після ухвали апеляційного суду Одеської області від 12.05.2017 р. про зміну підсудності вказаних матеріалів кримінального провадження з направленням їх до Овідіопольського райсуду Одеської області до судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що справа може бути призначена до судового розгляду, з чим погодився представник потерпілої ОСОБА_7 і проти чого заперечували обвинувачена та її захисник, вважаючи необхідним повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно із ч. 6 ст. 34 КПК України, суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення : зокрема повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

В формулюванні обвинувачення, яке передбачене вимогами ст. 291 КПК України - при складанні обвинувального акту, та відносно якого судом буде прийматися рішення про його доведеність чи недоведеність, повинно бути зазначено місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини і мотиви.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України - обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Пунктом 7 частини 2 статті 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити у собі відомості про розмір матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, тобто розмір заподіяних збитків від протиправних дій, оскільки розмір матеріальної шкоди впливає на правову кваліфікацію дій обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі - надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Крім того, право бути проінформованим по характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, «Даллос проти Угорщини» п. 47, «Матточіа проти Італії» п. 58).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. З ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Італії», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

Пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України передбачено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, обвинувальний акт повинен містити відомості про правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Суд встановив, що обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_10 - не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, так як твердження органу досудового розслідування в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_10 «підозрюється» у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62,129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 р., п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 р., ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 р., за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відповідно ОСОБА_10 в розумінні положень ст. 277 КПК України має процесуальний статус підозрюваної, а не обвинуваченої, з огляду на неналежне і неконкретне формулювання обвинувачення згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, в той час, як за нормами ст. 377 КПК України - судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Тобто, в даному випадку, органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_10 не висунуто і вона не має статусу обвинуваченої.

Так, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_10 - відсутній повний виклад фактичних обставин, які характеризують суб`єктивну та об`єктивну сторону інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, а саме з тексту обвинувального акту неможливо встановити коли саме був закінчений склад вказаного злочину та чим саме підтверджується прямий умисел направлений на скоєння кримінального правопорушення.

Всупереч вказаним вимогам Закону, в обвинувальному акті органами досудового розслідування не зазначені причини, які спонукали обвинувачену до скоєння кримінального правопорушення, та обставини, які передували цьому, не вказана мета вчинення обвинуваченою даного правопорушення та причини її виникнення, стисло та не конкретно викладені обставини правопорушення, зокрема, не зазначено, які дії вчинялися заявницею (потерпілою) як до його початку, так і під час його вчинення.

Відсутність належного формулювання обвинувачення суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті Закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження, в даному випадку обвинуваченої права на захист від обвинувачення та недотримання визначеної Законом процедури судочинства, на думку суду перешкоджають призначенню обвинувального акту відносно ОСОБА_10 до розгляду по суті, є істотними та такими, що тягнуть за собою повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному не вказано конкретне місце скоєння кримінального правопорушення, яке закидається органами досудового розслідування ОСОБА_10 , а саме, вказано адресу : АДРЕСА_1 , в той час, як згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 12.05.2017 р., з посиланням на інформацію представника потерпілої, інформацію Таїровського селищного голови ОСОБА_11 та Постанови ВРУ від 19.05.2016 р. № 1377-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місцем скоєння злочину є місце проживання потерпілої ОСОБА_7 є АДРЕСА_2 , яке розташоване на території Таїровської с/р, Овідіопольського району Одеської області, і до м. Одеси не відноситься, що стало підставою для зміни підсудності розгляду вказаних матеріалів в Овідіопольському райсуді Одеської області, в межах територіальної юрисдикції якого вчинене кримінальне правопорушення. Тобто, органами досудового розслідування не встановлено точне місце скоєння злочину.

Згідно з ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту, складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити : 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення ; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування ; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Таким чином, згідно положень ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід та проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому в ньому обов`язково повинні міститись в хронологічному порядку, дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування, її номер, найменування та час проведення, а також зазначені в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення та дати їх прийняття.

Однак, Реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до вищевказаного обвинувального акту, що є його невід`ємною частиною, не містить найменування всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, що має важливе значення для оцінки зібраних сторонами доказів, їх належності та допустимості при ухваленні судового рішення.

Як встановив суд - відомостей про обвинувальний акт № 0004623 від 09.09.2015 р., складений саме відносно ОСОБА_10 із зазначенням кваліфікації (статей, їх частин) кримінального правопорушення в Реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься, хоча згідно ст. 110 ч. 4 КПК України, обвинувальний акт також є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та має бути відображений у Реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Реєстр не містить даних про прийняття процесуальних рішень щодо роз`яснення процесуальних прав обвинуваченій ОСОБА_10 , а мається невідома пам`ятка підозрюваної, що є порушенням її права на захист, а також відсутні відомості про щодо залучення до участі у кримінальному провадженні потерпілої ОСОБА_7 .

Суд з`ясував, що в Реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутнє процесуальне рішення щодо речових доказів по справі та їх місцезнаходження, а також всупереч вимогам ч. 3 ст. 283 КПК України не зазначено час закінчення досудового розслідування, які повинні вноситися прокурором до ЄРДР, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження.

Також, Реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту не містить у собі відомостей щодо скасування у відношенні ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді застави, більш того п. 21 розділ І реєстру взагалі не відповідає вимогам КПК України, так як містить у собі посилання на цивільний позов, однак при цьому не зазначені а ні позивач, а ні відповідач.

Крім того, назва розділу IX реєстру - взагалі не відноситься до матеріалів кримінального провадження у відношенні ОСОБА_10 а стосується обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні, яке не має відношення до даного обвинувального акту.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам ст.ст. 109,110,278,291 КПК України, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 109,110,278,290,291,314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст. 190 ч. 4 КК України Одеській місцевій прокуратурі № 1.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3