ЄУН 174/898/17
н/п 1-кс/174/1/2018
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03 січня 2018 року м.Вільногірськ
Слідчий суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області
В С Т А Н О В И В :
комплексу будівель та споруд інструментального виробництва (Промислова, 31 Б); комплексу будівель та споруд допоміжного призначення (Промислова, 31 В) та згідно рішення виконкому Вільногірської міської ради №531 «Про оформлення та видачу ТОВ «Вільногірське скло» свідоцтв про право власності на комплекси будівель та споруд, КП «БТІ м. Вільногірська» від 20.12.2012, було оформлено свідоцтва про право власності на вищевказані комплекси нерухомого майна, після чого 25.12.2012 р. Бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на нові об`єкти нерухомості у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. В результаті вказаних дій, предмет іпотеки за Договором іпотеки, укладеним із Банком «Експобанк ЧЗ, а.с.», було включено до комплексу будівель і споруд із виробництва скла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.09.2014, індексний номер 26964426, внаслідок чого посадові особи Товариства позбавили можливості Банк «Експобанк ЧЗ, а.с.» отримати задоволення своїх кредитних вимог за рахунок заставленого майна. Вищевказані факти підтверджуються доказами, які додані до клопотання.
Таким чином, з метою запобігання неправомірних дій з боку невстановленої особи, спрямованих на проведення незаконних операцій по відчуженню або зміні права власності на майно ТОВ «Вільногірське скло», яке знаходиться в іпотеці вищевказаного банку, виникає необхідність у вжитті певних заходів для захисту прав потерпілої сторони, зокрема накладення арешту на вказане майно та позбавлення можливості сторонніх осіб, які не мають на це законних підстав, проводити будь-які операції з даним нерухомим майном, просить накласти арешт на вказану нежитлову будівлю.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав, посилаючись на вищевказані обставини. Пояснив, що в межах даного кримінального провадження приміщення скляного корпусу визнано речовим доказом по справі, оскільки відповідно до ч.1 ст.388 КК України предметом даного злочину є саме вказане майно, а не документи на нього. Перебування вказаного майна в іпотеці не завадило посадовим особам ТОВ «Вільногірське скло» здійснити відносно нього незаконні дії, тому з метою збереження вказаного майна та уникнення можливості вчинення протиправних дій щодо цього майна в подальшому, вважає за необхідне вжити заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту цього майна. На даний час не допитав представника потерпілого, оскільки при поданні заяви заявником не були вказані будь-які дані про місцезнаходження представника заявника в Україні, що унеможливило виклик останнього. Відносно вказаного майна накладено арешт в межах іншого кримінального провадження, однак вказані провадження мають різні фактичні обставини, не пов`язані між собою, тому не можуть бути об`єднані в одне кримінальне провадження. Розслідування іншого кримінального провадження ніяким чином не впливає на розслідування даного кримінального провадження, а обмежень щодо накладення арешту на заставне майно закон не містить. Просить клопотання задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав, вважає, що з метою забезпечення даного кримінального провадження, на вказане приміщення слід накласти арешт, оскільки незаконні дії з майном проводилися посадовими особами ТОВ «Вільногірське скло» саме після накладення на це майно обтяження у виді іпотеки, тому на даний час існують ризики вчинення відносно вказаного майна аналогічних протиправних дій, приміщення на даний час визнано речовим доказом по справі, а накладення на нього арешту в іншому кримінальному провадженні не перешкоджає застосуванню арешту в даному кримінальному провадженні, оскільки ці провадження не пов`язані між собою, зареєстровані за різними складами злочинів та зверненнями різних осіб. Просить клопотання задовольнити.
Представник заявника ОСОБА_6 , який викликаний в судове засідання в порядку ч.4 ст.172 КПК України, в судове засідання не з`явився з поважних причин, надав письмові пояснення, згідно яких проти клопотання заперечує, мотивуючи тим, що клопотання належним чином необґрунтовано, оскільки слідчий не привів доказів та фактів того, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину, оскільки будівля не була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегла на собі його сліди, незаконні дії щодо заставленого майна відбувалися не шляхом впливу безпосередньо на вказане майно, а шляхом проведення протиправних маніпуляцій з правовстановлюючими документами на це майно. Посадовці ТОВ «Вільногірське скло» не набули і не отримали будівлю в результаті протиправних дій, оскільки вказаний майновий комплекс і так належить товариству на праві приватної власності. Пересування, приховування або зникнення будівлі неможливо в силу характеристик цієї речі, а накладення арешту не буде заважати зловмисникам вчинити можливі протиправні дії щодо будівлі. Відчуження або передача цього майна неможлива і незаконна, оскільки щодо вказаного майна нотаріусом зареєстрована іпотека на користь банку, а також зареєстровано арешт по іншому кримінальному провадженню, порушеному за заявою ТОВ «Вільногірське скло», яке вважає сфальсифікованим. Накладення арешту призведе до порушення прав заявника, оскільки банк є іпотекодержателем та на даний час прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься в іпотечному договору і банк звернувся з позовом про передачу предмета іпотеки в управління банку. Накладення арешту на вказане майно позбавить можливості банк отримати майно в управління, попередити подальші неправомірні дії ТОВ «Вільногірське скло» з цим майном, забезпечити нормальне функціонування та збереження будівлі.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, письмові пояснення представника заявника таоглянувши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню по наступним підставам.
Так, відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Згідно з ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч.1 ст.388 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено.
Виходячи з диспозиції вказаної норми, предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.388 КК України є, зокрема, заставлене майно.
Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм, слідчий суддя або суд під час досудового провадження накладає арешт на майно, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Доказом злочину, зокрема, може бути речовий доказ, яким відповідно можуть бути предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Згідно з ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Завданням арешту майна, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
22.12.2017 р. вказане кримінальне провадження передано за підслідністю до СВ Вільногірського ВП ЖвВП ГУ НП в Дніпропетровській області.
Факт перебування вищевказаного майна у заставі підтверджується кредитним договором № 63/11 від 03.01.2012 р. (а.с.7-38) та договором іпотеки від 21.03.2012 р.н. 490, який посвідчено державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 (зареєстровано в реєстрі заборона на відчуження нерухомого майна за договором іпотеки за номером 490 (а.с.49)) з Банком «ЛББВ Банк ЧС а.с.», правонаступником якого є Банк «Експобанк ЧЗ, а.с.» (а.с.39-48), витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 35340658, виданого 21.03.2012 року державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори.
Факт здійснення протиправних дій у відношенні вказаного майна, які полягали у зміні істотних характеристик та реквізитів предмету іпотеки без надання згоди банку, підтверджується судовими рішеннями, згідно з якими: постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року, яка залишена в силі постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017 року (а.с.114-127) та набрала законної сили 01.08.2017 року, адміністративний позов Банк «Експобанк ЧЗ, а.с.» задоволено, визнано протиправними та скасовано: запис Державного реєстратора КП «БТІ м. Вільногірськ» від 25.12.2012 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38741735, яке знаходиться за адресою Дніпропетровська область, м.Вільногірськ, вул.Промислова, 31 А; рішення Державного реєстратора РС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області від 18.09.2014 року щодо реєстрації права власності на комплекс будівель і споруд по виготовленню скла за адресою Дніпропетровська область, м.Вільногірськ, вул.Промислова, 31 А у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; запис про іпотеку номер 7038198 від 21.03.2012 року, вчинений державним реєстратором РС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області; запис про обтяження № 7038270 від 21.03.2012 року, вчинений державним реєстратором РС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області, а також поновлено: реєстраційний номер іпотеки 12302393 від 21.03.2012 року, вчинений реєстратором Вільногірської державної нотаріальної контори та реєстраційний номер обтяження 12301719 від 21.03.2012 року, вчинений реєстратором Вільногірської державної нотаріальної контори (а.с.51-54), а також рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2016 року, яке залишене в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року (а.с.95-103) та постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2017 року (а.с.104-113) та набрало законної сили 21.02.2017 року, згідно з яким позовні вимоги Банк «Експобанк ЧЗ, а.с.» задоволено частково, визнано недійсними: рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 12.12.2012 №489 «Про присвоєння окремих поштових адрес майновим комплексам товариства з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло»; рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 20.12.2012 №531 «Про оформлення та видачу товариству з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло» свідоцтв про право власності на комплекси будівель та споруд, розташовані по вул.Промислова 31, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 » в частині видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (Комплекс будівель та споруд по виготовленню скла) та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (Комплекс будівель та споруд енергозабезпечення; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.12.2012 серія НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області товариству з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло» стосовно комплексу будівель і споруд з виробництва скла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право власності від 21.12.2012 серія НОМЕР_2 , видане Виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області товариству з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло» стосовно комплексу будівель і споруд енергозабезпечення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.55-70).
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Вільногірське скло» вчинялися протиправні дії по зміні істотних характеристик та реквізитів майна - будівлі скляного корпусу, розташованого по вул.Промислова, 31, м. Вільногірськ, яке перебувало у заставі банк «Експобанк ЧЗ, а.с.» по договору іпотеки шляхом зміни реєстраційного номеру та адреси розташування предмета іпотеки, що і стало підставою для звернення заявника до правоохоронних органів.
При таких обставинах, на даний час існують ризики, передбачені абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, оскільки існує реальна можливість вчинення аналогічних дій у подальшому, тому вжиття заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на нерухоме майно - будівлю, яка є предметом злочинного посягання та визнана речовим доказом по справі в межах даного кримінального провадження, буде сприяти унеможливленню здійснення відносно вказаного майна аналогічних дій, що відповідає цілям даного кримінального провадження та буде сприяти потребам досудового розслідування.
Разом з тим, представник заявника в своїх поясненнях заперечує проти накладення арешту на вказане майно, посилаючись, зокрема, на наявність існуючих на даний час заборон по договору іпотеки майна та накладення арешту на це ж майно по іншому кримінальному провадженню.
Однак, згідно з ч.7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Виходячи з аналізу вказаної норми, її положення свідчать про пріоритетність норм КПК у разі вирішення питання про застосування арешту майна, тому факт обтяження майна, щодо якого ставиться питання про арешт іпотекою, не може слугувати підставою для відмови у застосуванні вказаного заходу кримінального провадження.
До того ж, поняття арешту майна та застави майна не є тотожними, оскільки мають різну правову природу, зокрема, іпотека не є арештом майна, а являється цивільно-правовим способом забезпечення виконання зобов`язання, що полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого у іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами, при цьому майно залишається у власності іпотекодавця, який не позбавляється передбачених законом правомочностей власника такого майна, а лише зобов`язаний здійснювати свої повноваження власника, зокрема, щодо розпорядження майном, за згодою іпотекодержателя.
На відміну від цього, арешт майна полягає саме у можливості тимчасової заборони або обмеження власника майна права розпорядження, користування належним йому майном, тобто при накладенні арешту на майно обмежуються правомочності саме власника майна.
Враховуючи, що посягання було вчинено невстановленими посадовими особами ТОВ «Вільногірське скло» на заставлене майно, яке перебуває у власності останнього, є предметом злочину та визнано речовим доказом по справі, то тимчасове позбавлення власника майна його повноважень по розпорядженню цим майном, відповідає потребам даного досудового розслідування.
Існування арешту цього ж майна в межах іншого кримінального провадження, на думку суду, також не може слугувати підставою для відмови у застосуванні арешту майна по даному кримінальному провадженню, оскільки чинний КПК не містить заборони накладення арешту на теж саме майно в межах різних кримінальних проваджень, які до того ж, не пов`язані між собою, оскільки порушені за заявами різних заявників, мають відмінні фактичні обставини, кваліфікацію та розслідуються органом досудового розслідування окремо один від одного, тому заходи забезпечення кримінального провадження підлягають застосуванню також окремо по кожному з кримінальних проваджень.
З урахуванням викладеного, вищевказані доводи представника заявника суд вважає необґрунтованими.
При цьому, суд не входить в оцінку правомірності дій посадових осіб ТОВ «Вільногірське скло» при поданні заяви про злочин та накладення арешту на майно судом в межах іншого кримінального провадження, на що також вказує представник заявника, оскільки ці питання виходять за межі даного судового розгляду та компетенції суду.
Також, суд вважає надуманими доводи представника заявника щодо вигідності застосування арешту на майно саме для ТОВ «Вільногірське скло», оскільки кримінальне провадження розпочато за заявою банку, предметом злочину є будівля, яка визнана по справі речовим доказом, і саме з метою забезпечення збереження даного речового доказу та унеможливлення вчинення в подальшому посадовими особами ТОВ «Вільногірське скло» неправомірних дій, аналогічних раніше вчиненим з вказаним майном, слідчим ставиться питання про накладення арешту на майно вказаного товариства, а у разі його застосування, в першу чергу, обмежуються правомочності саме власника майна по розпорядженню цим майном, яким і є вказане товариство.
Доводи представника заявника щодо порушення прав банку в частині неможливості передачі майна в управління та подальшого звернення стягнення на майно у разі накладення арешту на майно в межах даного кримінального провадження, суд також вважає необґрунтованими, оскільки накладення арешту на вказане майно не може перешкодити передачі даного майна банку за рішенням суду в управління та вирішення в майбутньому питання його реалізації, оскільки управління майном у даному випадку є формою здійснення права довірчої власності на майно, яке полягає, зокрема, у можливості управителя майном користуватися майном, переданим в його управління та накладає обов`язок використовувати таке майно в інтересах його власника, тобто здійснювати повноваження власника по користуванню майном в інтересах останнього, а питання про обмеження права користування вказаним майном органом досудового розслідування не ставиться.
До того ж, накладення арешту на майно є тимчасовим заходом, який вживається до вирішення кримінального провадження або настання інших обставин, зокрема, передбачених ст.176 КК України, коли арешт може бути скасовано судом або прокурором.
З урахуванням того, що з моменту початку даного кримінального провадження минуло небагато часу, перебування вказаного майна у заставі банку та арешті по іншому кримінальному провадженню, не усувають ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України по даному кримінальному провадженню, то на даній стадії досудового розслідування, забезпечення даного кримінального провадження у виді накладення арешту на вказане майно з огляду на вищевказані обставини, відповідає потребам досудового розслідування, тому з метою збереження майна, клопотання підлягає задоволенню в межах заявлених вимог, а на зазначене майно слід накласти арешт.
На думку суду, потреби досудового розслідування даного кримінального провадження виправдовують такий спосіб втручання в права та свободи ТОВ «Вільногірське скло», що не призведе до зупинення або надмірного обтяження правомірної підприємницької діяльності останнього, а також порушення прав заявника по даному провадженню, забезпечивши при цьому досягнення дієвості цього провадження.
Разом з тим, вимоги слідчого щодо заборони здійснення будь-яким особам розпорядження майном шляхом проведення електронних торгів є надмірними, оскільки відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, правомочність розпорядження майном означає для власника майна юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передачі у спадщину, знищення, переробки тощо), тому накладення заборони розпорядження вказаним майном включає в себе також і заборону на здійснення його відчуження будь-яким особам також і у вказаний спосіб, тому в цій частині заявлених вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 170-175, 309, 395 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
В решті вимог - відмовити.
Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено 04.01.2018 року.
Слідчий - суддя: підпис ОСОБА_1