У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/273/18

№ 1-кс/183/31/18

25 січня 2018 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 17.01.2018 року за № 0000178 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
До слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку ст.. 170 КПК України надійшло клопотання слідчого Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна. В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначив, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що 17 січня 2018 року приблизно о 08.10 годині ОСОБА_4 знаходився біля будинку № 141 по вул. Котовського в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, разом зі своїми знайомим ОСОБА_7 , де побачили раніше знайомого ОСОБА_8 .

В цей момент між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на підставі неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 сів на кермо автомобілю «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його батькові ОСОБА_10 , та, з метою уникнення конфлікту, намагався поїхати.

В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме автомобілю «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 спільно вчинити вказаний злочин, на що ОСОБА_7 дав свою добровільну згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, направлену на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 17 січня 2018 року приблизно о 08.15 годині, продовжуючи знаходитися біля будинку № 141 по вул. Котовського в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, підійшов до автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, здійснив у бік лобового скла автомобіля три постріли з раніше заготовленого пістолету.

Від отриманих поранень ОСОБА_8 втратив свідомість.

В цей момент ОСОБА_7 , усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, вчиняючи злочин повторно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою раніше заготовленого молотка, розбив скло на водійських дверях автомобіля, відчинив їх, та, незважаючи на безсвідомий стан ОСОБА_8 , витягнув його із салону автомобілю та наніс йому кілька ударів ногами в область голови, після чого перетягнув ОСОБА_8 , який продовжував знаходитися в безпорадному стані, до багажнику автомобілю, відчинив його, та спільно з ОСОБА_4 намагалися покласти ОСОБА_8 в багажник.

В цей момент ОСОБА_8 прийшов до тями та, переймаючись за своє життя та здоров`я, утік в сторону мікрорайону «Орільський» в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, після чого ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_4 сів за кермо автомобілю «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , та поїхав з місця чинення злочину, а ОСОБА_4 з місця злочину пішов, розпорядившись викраденим транспортним засобом на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду.

Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді вогневого поранення лівого передпліччя, вогневого поранення голови в районі лівого вуха.

Своїми діями ОСОБА_11 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми.

17.01.2018 року відомості про вищевказаний злочин слідчим Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером № 0000178.

18.01.2018 року ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000178 було повідомлено про підозру.

Під час досудового розслідування було встановлено, що вищевказаний злочин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 вчиняли на автомобілі марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4

17.01.2018 року у період часу з 14.05 години до 14.15 години слідчим СВ Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за письмовою згодою ОСОБА_4 проведено огляд автомобілю марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Під час проведення огляду вказаний транспортний засіб був вилучений та поміщений до майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, розташований за адресою: мікрорайон Кільченський, 7, м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, у зв`язку з тим, що вказаний транспортний засіб є знаряддям злочину, так як підозрювані під час вчинення кримінального правопорушення використовували його як засіб пересування та переслідування потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, так відповідно до ст. 98 КПК України автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 , є речовим доказом у кримінальному провадженні, так як на вказаному транспортному засобі вчинялося вищевказане кримінальне правопорушення, тому воно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Крім того інкриміноване підозрюваному ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, передбачає конфіскацію майна, тому, також з метою забезпечення заявленого цивільного позову потерпілого, слідчий вважає, що на вказаний речовий доказ необхідно накласти арешт.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Представник власника майна захисник ОСОБА_5 зазначив, що, відповідно до підозри, яка повідомлена його підзахисному ОСОБА_4 , вказаний автомобіль не є знаряддям злочину. Крім того, на теперішній час цивільний позов до його підзахисного не пред`явлений. Тому з цих підстав на автомобіль не може бути накладено арешт. Що стосується можливої подальшої конфіскації майна, захисник зазначив, що, оскільки санкція ч. 3 ст. 289 КК України передбачає покарання з конфіскацією майна або без такої, у разі, якщо слідчий суддя прийде до висновку про задоволення клопотання, просив обрати спосіб арешту автомобіля без позбавлення права користування майном, оскільки цей автомобіль є способом ведення бізнесу та засобом існування його підзахисного та його сім`ї.

Власник майна підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши думку слідчого, власника майна та його представника, слідчий суддя дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частина 2 ст. 170 КПК України зазначає, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дане кримінальне провадження внесено до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 289 КК України, як вбачається з клопотання слідчого, автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 в підозрі, повідомленій ОСОБА_4 , не зазначений ні як знаряддя злочину, ні будь-яким іншим чином, а тому не містить ознаки речового доказу, як знаряддя вчинення зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого зазначеною статтею КК України.

Твердження слідчого про те, що підозра може бути змінена, не може бути прийнято слідчим суддею як доказ того, що вказане майно на теперішній час підлягає арешту з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Слідчим суддею також розглянуто твердження слідчого, зазначене в клопотанні, про те, що на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 , повинний бути накладений арешт для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Зі слів самого слідчого та захисника ОСОБА_5 , у даному кримінальному провадженні потерпілим цивільний позов не поданий.

Тому слідчий суддя вважає, що накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 з метою забезпечення збереження речових доказів або для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), не може бути здійснений, а тому в цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, конфіскації майна як виду покарання. Санкція ч. 3 ст. 289 КК України передбачає покарання з конфіскацією майна або без такої. Таким чином, слідчий суддя вважає, що в частині накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, клопотання підлягає задоволенню.

У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яке віднесено законом до категорії особливо тяжких, виходячи з наявних доказів, а саме: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення потерпілого; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколами огляду місця події; протоколами огляду предметів; протоколом допиту підозрюваного; протоколом затримання ОСОБА_4 , згідно якого 17.01.2018 року о 18.30 годині останній затриманий в порядку ст.. 208 КПК України.

Розглядаючи питання щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідків арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, слідчий суддя враховує, що вказаний автомобіль є засобом існування як самого підозрюваного ОСОБА_4 , так і його сім`ї.

У відповідності з ч 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого в частині передачі автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 для зберігання до майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області слідчим не обґрунтоване та є занадто тяжким способом обтяження. Тому слідчий суддя вважає, що такий арешт повинний бути накладений шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження будь-яким особам в будь-який спосіб цим автомобілем.

Частиною 3 ст. 173 КПК України передбачено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Тому автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , повинний бути негайно повернутий власнику з майданчика тимчасового зберігання транспортних засобів Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И Л А:
Клопотання слідчого Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 17.01.2018 року за № 0000178 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , шляхом позбавлення будь-яким особам будь-яким способом права відчужувати та розпоряджатися вказаним автомобілем.

Виконання ухвали покласти на територіальний сервісний центр 1246 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області, розташованого за адресою: вул.. Спаська, 7, м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

У відповідності до ч. 3 ст. 173 КПК України, автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, розташований за адресою: мікрорайон Кільченський, 7, м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, негайно повернути власнику - ОСОБА_4 або його представнику, повноваження якого засвідчені належним способом у встановленому законом порядку.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1