Дата документу Справа № 331/1618/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1298/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/1618/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Максимівка Вільнянського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

25 січня 2016 року приблизно о 00 годині 50 хвилин ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, за допомогою не встановленого предмету розбили праве переднє пасажирське скло автомобілю "Mercedes Daimler-Benz 190" державний номер НОМЕР_1 білого кольору, припаркованого біля вказаного будинку, проникли до салону вказаного автомобілю, звідки з метою особистого збагачення, та намагались таємно викрасти майно ОСОБА_8 на загальну суму 724 грн. 83 коп., але не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі, тому що були затримані працівниками поліції на місці скоєння злочину з викраденим майном.

Крім того, 05 лютого 2016 року приблизно о 22 годині 35 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «вул. Анголенка» біля будинку №14а по вул.Анголенка в м.Запоріжжя, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після вчинення неправомірних дій відносно ОСОБА_9 , а саме завдання удару в обличчя, побіг у бік парку «Піонерів», який розташований за зупинкою громадського транспорту «вулиця Анголенко» в м.Запоріжжі, де його наздогнав потерпілий ОСОБА_10 та став вимагати пояснень стосовно вчиненого ОСОБА_7 аморального вчинку щодо дівчини. Після чого, ОСОБА_11 , не бажаючи давати будь-яких пояснень сторонній особі, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з приводу зауваження, яке зробив потерпілий ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, направленим на спричинення ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, завдав останньому один удар ножем, який був у нього при собі, у грудну клітину, чим спричинив потерпілому проникаюче поранення грудної клітини зліва зі скупченням повітря в лівій плевральній порожнині, і послідуючим зміщенням серединних структур грудної клітини, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, після чого з місця вчинення злочину зник.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано

за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, не доведений до кінця з причин, що не залежали від волі винного;

за ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя у момент заподіяння.

Йому призначено покарання

- за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.1 ст.121 КК у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вільнянського районного суду м.Запоріжжя від 10.11.2015 року, остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, речові докази та цивільний позов.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить зменшити строк призначеного йому покарання, врахувавши його життєві обставини, які вплинули на вчинення злочину. При цьому зазначив, що злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК, він не вчиняв.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення скарги та вважав за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Оскільки вирок суду в частині вчиненої ОСОБА_7 крадіжки не оспорюється, з огляду на положення ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

Оспорюючи вирок в частині безпідставного засудження за ч.1 ст.121 КК, обвинувачений лише зазначив, що йому «прикро, за те, що на нього повісили ст.121 ч.1 КК». Обвинувачений вважає, що справу проти нього було просто сфабриковано, а захисник, який захищав його інтереси під час досудового розслідування, неналежним чином виконувала свої обов`язки.

Проте судова колегія відмічає, що обвинувачений в порушення п.п.4, 5 ч.2 ст.396 КПК більше в апеляції не зазначив у чому полягає незаконність та необґрунтованість саме судового рішення, відсутні в ньому клопотання й щодо дослідження нових доказів у справі, заперечення щодо достовірності, допустимості чи належності тих чи інших доказів, що було покладено судом в основу обвинувального вироку.

Разом з тим, судова колегія відмічає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК, повністю доведена дослідженими під час судового розгляду доказами.

Так під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що 05.02.2016 року приблизно о 22-23 годині саме ОСОБА_7 наніс йому удар ножем за обставин, зазначених у вироку суду.

Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_9 суду пояснили, що у вечірній час 05.02.2016 року біля підземного переходу на зупинці громадського транспорту «Ринок Анголенко» під час сварки ОСОБА_7 наніс удар ОСОБА_9 по обличчю. До неї підійшли незнайомі хлопці та спитали, що сталося. Вона все розповіла, а хлопці попрямували за ОСОБА_7 . Що саме сталося у подальшому вона не бачила, однак чула як ОСОБА_7 кричить: «Хто наступний?» та бачила його вдалечині із ножем у руках. Наступного дня вона дізналась, що одного із хлопців, які стали на її захист, підрізали.

Крім того, провина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується наступними доказами:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.03.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , який на місці вчинення злочину зазначив про обставини отримання ним тілесних ушкоджень, вказавши, що він разом із своїми друзями наздогнали саме того хлопця, який спричинив удар дівчині ОСОБА_13 . Після чого цей хлопець несподівано завдав йому удар в обличчя, а потім удар у грудну клітину гострим предметом та втік. Також зазначив, що хлопець махав ножем перед його друзями та погрожував їх «порізати»;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06.02.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , яка впізнала особу під номером 2 як ОСОБА_7 , який наніс їй удар в обличчя на зупинці громадського транспорту;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06.02.2016 року за участю свідка ОСОБА_12 , який впізнав особу під номером 3 як ОСОБА_7 , який наніс удар в обличчя ОСОБА_14 на зупинці громадського транспорту;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.02.2016 року за участю свідка ОСОБА_15 , який впізнав особу під номером 2 як ОСОБА_7 , який наніс удар ножем його знайомому ОСОБА_10 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 12.02.2016 року за участю свідка ОСОБА_16 , який впізнав особу під номером 2 як ОСОБА_7 , який наніс удар ножем його знайомому ОСОБА_10 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.02.2016 року за участю свідка ОСОБА_17 , який впізнав особу під номером 3 як ОСОБА_7 , який наніс удар ножем його знайомому ОСОБА_10 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 12.02.2016 року за участю свідка ОСОБА_18 , який впізнав особу під номером 2 як ОСОБА_7 , який наніс удар ножем його знайомому ОСОБА_10 ;

- висновком судово-медичного експерта № 575 від 21.03.2016 року, згідно якого ОСОБА_10 було причинено проникаюче поранення грудної клітини зліва зі скупченням повітря в лівій плевральній порожнині, і послідуючим зміщенням серединних структур грудної клітини, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння;

- висновком судово-медичного експерта № 415 від 08.02.2016 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені садна на лівому передпліччі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Суд обґрунтовано критично поставився до доводів захисника та обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_10 не може однозначно вказати на ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила злочин щодо нього, а інших доказів по справі не зібрано. Так, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_19 зазначили, що вони знають ОСОБА_7 як особу, яка завдала удар по обличчю ОСОБА_9 . У подальшому саме цю особу стали переслідувати потерпілий разом із друзями. У подальшому очевидці подій ( ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ) впізнали саме ОСОБА_7 як особу, яка розмахувала ножем та спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_10 , що підтверджується протоколами впізнання за їх участі.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що саме ОСОБА_7 і є тією особою, яка спричинила ОСОБА_10 ножове поранення. Всі докази, як письмові (протоколи слідчих дій), так і пояснення свідків, надані прокурором, узгоджуються між собою та не суперечать один одному.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст.65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , прийняв до уваги, що він вчинив два епізоди злочинних дій, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів; раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі із за корисливі злочини, судимість за які не знята і непогашена у встановленому законом порядку. Злочини вчинено під час випробувального терміну за попереднім вироком суду, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання. На момент вчинення злочинів обвинувачений не працював, власного доходу не мав, вину визнав частково.

За таких обставин призначене ОСОБА_7 покарання, яке є наближеним до мінімального, не можна визнати занадто суворим, а тому підстав для задоволення скарги і в цій частині судова колегія не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4