н/п 1-кс/640/5493/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2017 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
06.07.2017 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області юриста 2 класу ОСОБА_3 , про накладення арешту на нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель літ. А-1, загальною площею 2150,9 кв.м., та літ. Б-1, загальною площею 13,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_4 , шляхом заборони користування, володіння та доступу без дозволу прокурора; з метою забезпечення збереження речових доказів, просить розглянути клопотання без повідомлення осіб, у володінні (користуванні) яких перебуває вказане майно.
Сторона обвинувачення на обґрунтування клопотання зазначає, що в 2016 році невстановлені особи з корисливих мотивів шляхом складання неправдивих документів до установчих та інших документів незаконно внесли відомості щодо розміру внеску ОСОБА_5 до статутного фонду ТОВ «Укренергосоюз», код 30429471, у розмірі 3000000 грн., призначивши останнього керівником вказаного підприємства, незаконно відчужили на користь ОСОБА_6 обладнання та приміщення підприємства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, 04.06.2017 ОСОБА_5 набув статусу керівника ТОВ «Укренергосоюз», код 30429471.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_7 показав, що в 1999 році останній разом з іншим засновником заснували ТОВ «Укренергосоюз», яке займалось фармацевтичною діяльністю. В 2001 році вказане підприємства придбало нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2129 кв.м. за 111000 грн. На реконструкцію вказаного приміщення було затрачено 500 тис. дол. США. В 2006 році підприємство придбало обладнання у ТОВ НПК «Промтехенерго» за 10 млн. грн. Внаслідок кризи у 2009 році підприємство припинило свою господарську діяльність. На початку 2017 року потерпілий з Державного реєстру дізнався, що новим керівником підприємства та головним співзасновником. Приміщення за вказаною адресою було відчужено третім особам разом з вмонтованим обладнанням. Доступ до підприємства ОСОБА_7 та іншій спів засновниці ОСОБА_8 було обмежено. Потерпілий та ОСОБА_8 жодних документів щодо зміни корпоративних прав чи відчуження майна не підписували.
Допитана в якості свідків ОСОБА_8 , яка є другим законним співзасновником дала аналогічні показання.
Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ТОВ ФПК «Укренергосоюз» є власником 93/100 частин приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: бази літ А-1, загальною площею 2150,9 кв.м., прохідної літ. Б, загальною площею 13,2 кв.м., та огорожи.
Згідно Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно власником 7/100 та 93/100 частин комплексу нежитлових будівель літ. А-1, загальною площею 2150,9 кв.м., літ. Б-1, загальною площею 13,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 . На вказані приміщення 24.03.2017 на підставі постанови виконавчої служби накладено арешт на вказані приміщення.
На підставі вище викладеного, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту, а саме позбавлення осіб права на володіння, користування, відчуження та розпорядження зазначеним майном, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину та з метою забезпечення цивільного позову з боку потерпілих. Встановлені достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає наступним критеріям доказу: зберегло на собі сліди кримінального правопорушення; містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; набуті кримінально протиправним шляхом.
Сторона обвинувачення зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розслідування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, забезпечення збереження речових доказів, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель літ. А-1, загальною площею 2150,9 кв.м., та літ. Б-1, загальною площею 13,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_6 , шляхом заборони користування, володіння та доступу без дозволу прокурора.
При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про арешт майна.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
У клопотанні сторона обвинувачення просить накласти арешт на нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель літ. А-1, загальною площею 2150,9 кв.м., та літ. Б-1, загальною площею 13,2 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_4 .
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 19.06.2017, комплекс нежитлових будівель літ. «А-1» загальна площа 2150, 9 кв.м, літ. «Б-1» загальна площа 13,20 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової приватної власності на 7/100 належить ОСОБА_4 та на 93/100 належить ОСОБА_4 .
До клопотання стороною обвинувачення залучено детальну інформацію про юридичну особу щодо ТОВ ФПК «Укренергосоюз», засновниками якого вказані ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 .
В разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з відповідним клопотанням, яке повинно містити конкретні відомості, в межах відкритого кримінального провадження.
Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Стороною обвинувачення, в межах заявленого клопотання не доведено, що вказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні прокурора, не доведено їх значення для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах, а тому клопотання про арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів, задоволенню не підлягає. Стороною обвинувачення не надано жодних доказів, що вказане нерухоме майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Інші підстави для накладення арешту, передбачені статтею 170 КПК України, стороною обвинувачення не були встановлені та не відображені у тексті клопотання.
Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
Однак, правові підстави до арешту вказаного майна, з метою забезпечення цивільного позову відсутні, оскільки підозра у даному проваджені нікому не повідомлена, даних, що у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, до клопотання не залучено, та в ході розгляду справи не надано.
Отже, всупереч ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в даному клопотанні, оскільки правові підстави до арешту майна відсутні. З вказаних підстав клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 107, 132, 98, 167, 170-173, 206, 309, 372 КПК України,
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.
Слідчий суддя ОСОБА_1