Номер провадження: 11-кп/785/1358/17
Номер справи місцевого суду: 508/696/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 04.10.2017 року стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Демівка Чечельницького району Вінницької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості на підставі ст. 89 КК України,
-обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,
встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України іпризначено покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України - три роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України - чотири роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на два роки.
На підставі ст. 76 КК України, на ОСОБА_8 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирішено долю речових доказів.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 26.06.2017 року о 23 год. 30 хв. він, з корисливих мотивів та з метою крадіжки чужого майна, проник до приміщення гаражу домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 і таємно викрав два автомобільні колеса в зібраному стані загальною вартістю 800 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Окрім того, 27.06.2017 року о 23 год. 30 хв. він, з корисливих мотивів та з метою крадіжки чужого майна, повторно проник до приміщення гаражу домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 і таємно викрав: стартер вартістю 1000 грн., акумуляторну батарею вартістю 1000 грн., дві автомобільні музичні колонки загальною вартістю 400 грн., два автомобільні звукові сигнали загальною вартістю 160 грн., насос для підкачки шин вартістю 70 грн., автомобільний домкрат вартістю 210 грн. та набір гайкових ключів вартістю 150 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 2990 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, зазначив, що, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, вважає, що суд першої інстанції неправильно призначив покарання з таких підстав:

1) відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та положень ст. 70 КК України, покарання не призначається за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції;

2) виходячи з цього факту, покарання ОСОБА_8 має бути призначено за ч. 3 ст. 185 КК України без застосування ч. 1 ст. 70 КК України.

За таких обставин прокурор просить змінити вирок суду першої інстанції та вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.
На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на показання обвинуваченого, який повністю визнав свою вину і підтвердив фактичні обставини справи.

Після цього, суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження,за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

У апеляційному порядку, сторони також не заперечують наведені вище обставини, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, наслідки злочину, особу винного, його відношення до вчиненого (визнання вини в повному обсязі), активне сприяння розкриттю злочину, відсутність судимостей, позитивну характеристику, сімейний стан, не перебування на обліку у лікаря нарколога та психіатра, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до положень ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, відповідно до санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та можливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, щодо неправильного призначення покарання обвинуваченому, адже, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та положень ст. 70 КК України, покарання не призначається за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції.

З вироку суду першої інстанції видно, що суд помилково призначив покарання обвинуваченому за кожним епізодом злочинної діяльності за однією й тією ж частиною та статтею кримінального закону.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, тому вирок, в частині призначення покарання, підлягає зміні.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу
Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Пунктами 1 та 2 частини першої ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, п. 2 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 ,- задовольнити.

Вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 04.10.2017 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання, - змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді Апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4