Справа №478/1546/17 10.01.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/213/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 81 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанкківського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2017, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянину України, неодруженому, який має середню освіту,
-відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги засудженого.
Просить ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2017 року, скасувати та застосувати до нього ст. 81 КК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
В задоволені клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення відмовлено.
Узагальнені доводи апеляційної скарги засудженого.
Вважає, що в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення відмовлено безпідставно.

Зазначає, що відповідно до матеріалів особової справи, порушення допущені ним у 2017 році в установленому Законом порядку зняті та погашені.

Стверджує, що суд першої інстанції одностороннє розглянув звернення про застосування відносно нього ст. 81 КК України.

Звертає увагу, що в лютому, травні 2017 роки мав заохочення.

Вказує, що на протязі 3-х років не має стягнень.

Зазначає, що за час відбування покарання врахував всі допущені помилки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд послався на відсутність доказів відносно сумлінної поведінки та ставленням до праці.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження, матеріали особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами ст. 81 КК України та ст. 537, 539 КПК України.

Так, ОСОБА_6 засуджений за вироком ЦентральноМіського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 10 травня 2011 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2011 року вказаний вирок відносно ОСОБА_6 змінено, пом`якшено покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі. 8 лютого 2016 року Казанківським районним судом Миколаївської області зараховано в строк відбування покарання за ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 2 грудня 2010 року по 10 серпня 2011 року.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання має посередню характеристику, до роботи ставиться посередньо, не завжди виконує норму виробітку, не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує негативно, правильних висновків для себе не робить, участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає, зовні не завжди охайний, має три стягнення, які погашено та два заохочення.
Посилання засудженого на погашення стягнень, як безумовну підставу для задоволення клопотання, є такими, що не заслуговують на увагу.
Дійсно, три стягнення, які були застосовані до засудженого погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, також рішення суду постановлене з урахуванням вимог кримінального матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для її скасування немає.
Окрім того, апелянт не навів жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:

Судді: