Справа № 367/2437/17
Провадження по справі № 1-в/367/236/2017
У Х В А Л А
Іменем України
26 квітня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника ІВЦ №132 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ірпеня клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково, -
ВСТАНОВИВ:
Засуджений звернувся до суду із клопотанням, згідно з яким просив звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі.
В судовому засіданні представник ІВЦ № 132 не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Заслухавши думку учасників розгляду клопотання, вивчивши клопотання, матеріали особової справи на засудженого, суд вважає, що клопотання засудженого про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково не підлягає задоволенню, з таких підстав.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Тетіївського районного суду Київської області від 07.08.2016 року ОСОБА_5 засуджено за скоєння злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.10.2016 року було задоволено подання Тетіївського РВ КВІ УДПтСУ в м. Києві та Київській області про направлення до місця відбування покарання ОСОБА_5 , а саме ухвалено рішення про затримання та направлення засудженого ОСОБА_5 до місця відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі та зараховано відповідно до ст.. 72 КК України час слідування під вартою до виправного центру.
Згідно із довідкою по особовій справі № 126-К-16засуджений прибув до ІВЦ № 132 для відбування покарання 28.10.2016 року. Станом на 26.04.2017 року невідбута частина покарання складає 5 місяців 18 днів.
Відповідно до висновку характеристики на засудженого ОСОБА_5 затвердженої начальником ІВЦ № 132, засуджений довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України. Також, за період перебування в установі характеризується позитивно, порушень встановлених правил відбування покарання не допускав стягнень не мав. Був працевлаштований в їдальні засуджених. До суспільно-корисної праці відносився добросовісно, поставлені завдання виконує якісно та вчасно. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 1 заохочення. Заходи виховного характеру відвідує, реагує на них вірно. Вину в скоєному злочині визнав повністю, розкаюється. Згідно виконавчого листа, який надійшов на адресу установи 14.04.2017 року має заборгованість по виплаті аліментів 33 474, 00 грн..
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий. Разом із тим, відповідно до вироку Тетіївського районного суду Київської області від 01.08.2017 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, останній з 01.02.2014 року злісно ухилявся від сплати аліментів, а саме офіційно не працевлаштувався, на облік в центр зайнятості не став, не виконував рішення суду, поточні аліменти та заборгованість не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно перевищують суму виплат за 6 місяців відповідних платежів та станом на 01.07.2016 року становить 14 062 гривні. Загальна сума боргу становила 27 644 гривні. При призначенні міри покарання суд враховував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу винного, який довгий час не працює, матеріальної та іншої допомоги на утримання дитини не надає, не приймав мір до погашення заборгованості по аліментах, його чисто сердечне каяття, думку потерпілої та вирішив призначити покарання з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого у вигляді обмеження волі.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
Відповідно до відомості про нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_5 , останньому нараховується заробітна плата з листопада 2016 року по сьогоднішній день, як такому, що працює на підсобному господарстві ІВЦ № 132.
Також, судом враховується, що збитки, завдані вчиненим засудженим злочином на даний момент не відшкодовані, відповідно до відомості з бухгалтерії ІВЦ № 132, до якої надійшов виконавчий лист на ім`я ОСОБА_5 за № 2-430 від 14.08.2006 року, відповідно до якого з останнього було утримано 00 грн. 00 коп. та станом на 24.04.2017 року заборгованість по даному виконавчому листу становить 33 474 грн. 00 коп..
Таким чином, суд приходить до висновку, що засуджений добровільно не сплачував суму заборгованості по аліментам, хоча й отримував заробітну плату в ІВЦ № 132, до ув`язнення не був працевлаштований, а тому призначене засудженому ОСОБА_5 покарання, на даний момент, не досягло своєї мети, а саме виправлення та перевиховання обвинуваченого.
З матеріалів особової справи вбачається, що на момент розгляду судом клопотання засудженого, залишок невідбутого покарання засудженим складає 5 місяців 18 днів обмеження волі, тобто засуджений на даний час відбув встановлений ст. 81 КК України строк, 1/2 частини призначеного судом покарання.
Сумлінна поведінка, в розумінні ст. 81 КК України, є не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загального рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін..
Сумлінне ставлення до праці, в розумінні ст. 81 КК України, є свідома участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.
Як вбачається із матеріалів особової справи, засуджений за час відбування призначеного судом покарання отримав лише 1 заохочення у вигляді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Таким чином, суд приходить до висновку, що 1 заохочення за весь період відбування засудженим покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на застосування до нього положення ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тому клопотання засудженого не підлягає до задовольння в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 537, 539 КПК, ст. 81 КК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково залишити без задоволення.
Повний текст ухвали був складений, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошений 04.04.2017 року.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1