Справа № 423/33/17
Провадження № 11-кп/782/177/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши 11 жовтня 2017 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_10 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 05 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тошківка м. Первомайськ Луганської області, громадянина України, який має повну загальну освіту, одруженого, працюючого прохідником на ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля», раніше не судимий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк на 3 роки без позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік. Покладені обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України

ВСТАНОВИЛА
Вироком суду першої інстанції встановлено, що 22.12.2015 року, приблизно, о 18.00 год., в темний час доби, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21013 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на передньому пасажирському сидінні якого знаходився пасажир, рухався на спуск з ввімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю, приблизно, 40 км/год, по дорозі з асфальтовим покриттям на кв. Цуприка, селища Тошківка-1, Попаснянського району в напрямку ВП шахти «Тошківска» ДП «Первомайськвугілля».

В цей час по смузі руху водія ОСОБА_6 в зустрічному йому напрямку йшов на підйом пішохід ОСОБА_11 , а по зустрічній смузі руху на підйом рухався мотоцикл «ІЖ-Планета» реєстраційний номер НОМЕР_2 з боковим причепом під керуванням водія ОСОБА_8 , який на сидінні перевозив пасажира ОСОБА_9 .

Виявивши пішохода на проїжджій частині водій ОСОБА_6 , порушуючи вимоги п.10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість виявити на зустрічній смузі руху мотоцикл «ІЖ-Планета» та запобігти зіткненню шляхом належного виконання вимог п.10.1. 12.3 Правил дорожнього руху України для чого у нього не було перешкод технічного характеру, нехтуючи безпекою громадян, застосував для об`їзду пішохода маневр ліворуч, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення свого автомобіля ВАЗ-21013 з мотоциклом «ІЖ-Планета».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження: водію мотоцикла ОСОБА_8 , які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння; пасажиру мотоцикла ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, пов`язані з стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Луганської області ОСОБА_10 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку тривалістю 1 рік. Покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Вважає, що обставини, на які послався суд: наявність у ОСОБА_6 на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий та позитивно характеризується, можуть розглядатися як такі, що пом`якшують основне покарання і дають підстави для застосування ст. 75 КК України, але не можуть враховуватися також і як обставини, які обґрунтовують можливість не застосування стосовно обвинуваченого додаткового покарання. На переконання прокурора, суд першої інстанції не врахував позицію представника потерпілих, який просив застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є тотожними за своїм змістом, просять скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. Посилаються на вимоги ст. 65 КК України. Зазначають, що під час досудового розслідування, та на стадії судового розгляду у суді першої інстанції ОСОБА_6 не виявив бажання попросити вибачення у них за вчинене кримінальне правопорушення, не відшкодував добровільно їм матеріальної шкоди на лікування. Вважають, що обвинувачений зазначив про щире каяття у зв`язку з тим, що хоче уникнути більш суворого покарання, але повністю не усвідомлює своєї провини і те що своїми діями які призвели до ДТП зробив каліками двох здорових чоловіків, а їх рідні і близькі люди, які разом з ними зазнали тяжких матеріальних і моральних збитків. При цьому суд не врахував думку їх представника і не призначив ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційних скарг, були заслухані:

- прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, пославшись на її доводи, частково підтримав вимоги апеляційної скарги потерпілих в частині призначення додаткового покарання;

- потерпілі, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, пославшись на їх доводи, частково підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора;

- обвинувачений та його захисник, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, пославшись на законність вироку суду першої інстанції. Просили застосувати до обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, потерпілих, обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційних скарг доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних скарг, колегія суддів враховує, що в них не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Ці обставини підтверджуються дослідженими та перевіреними судом першої інстанції доказами.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні мінімального покарання та приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який характеризується позитивно, проживає в шлюбі, має постійне місце роботи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, кримінальне правопорушення вчинив вперше, та обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Окрім того суд першої інстанції врахував, що потерпілі особисто не зазначали думки щодо покарання обвинуваченого, але їх представник у судових дебатах наполягав на застосуванні до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавленні права керування транспортними засобами, проте предметного обґрунтування своїх вимог не зазначив.

Проте колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 65 КК України, не повній мірі врахувано те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, який хоч і є необережним, але в даному конкретному випадку становить підвищену суспільну небезпеку у зв`язку з спричиненням тяжких тілесних ушкоджень двом потерпілим, у потерпілого ОСОБА_9 - пов`язані з стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину, у потерпілого ОСОБА_8 є такими, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

Окрім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений завдану злочином шкоду потерпілим не відшкодував. Намір добровільно відшкодувати заподіяну потерпілим шкоду, при апеляційному розгляді, в розмірі 10000 гривень, колегія суддів вважає вкрай малою, з урахуванням наслідків вчиненого злочину.

За таких обставин призначене основне покарання є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і внаслідок необґрунтованого застосування ст. 75 КК України.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, таке рішення належним чином не мотивував. Допустив припущення, що позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом, матиме наслідком позбавлення його можливості обслуговувати сім`ю, що пов`язано з утримання хворої дитини, а також можливості ймовірного додаткового доходу. У цій частині вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості рішення, яке повинно бути ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочини з необережності, особу винного, який проживає в шлюбі, має постійне місце роботи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей; обставину, яка пом`якшує покарання визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Проте колегія суддів не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, з таких підстав.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_6 своїх дій, крім визнання вини, у матеріалах справи не має. Заподіяну шкоду потерпілим, коли вони перебували в лікарні та в подальшому, не відшкодував.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним призначити покарання в межах санкції відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи тяжкість злочину та наслідки, що настали спричинення тяжких тілесних ушкоджень двом потерпілим, особу винного, приходить до висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, а тому не може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того, обвинуваченому необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

У відповідності до п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав законної сили 07.09.2017 підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Згідно з даними про особу обвинуваченого, він, на день набрання чинності цим Законом,має трьох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Даних про позбавлення його батьківських прав відсутні.

Колегією суддів не встановлено заборон для застосування амністії, відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році».

З урахуванням наведеного обвинувачений підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирок суду першої інстанції в частині вирішення питань щодо процесуальних витрат, речових доказів, цивільного позову не оскаржувався.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 420, 426 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_10 задовольнити частково, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 05 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати частково - в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування основного і додаткового покарання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3