Ухвала іменем україни 19 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами та доповненнями до них прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 січня 2017 року.
Вказаним вироком, залишеним без зміни судом апеляційної інстанції, засуджено:
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гола Пристань, Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
- за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією частини майна, що належить йому на праві власності;
- за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у справі.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він за попередньою змовою з особою, відносно якої винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 8 ст. 6 КПК України 1960 року, у зв`язку із смертю останнього, 07 жовтня 2009 року, приблизно о 21.00 год., проникли через паркан на територію подвір`я будинку по АДРЕСА_2 , та керуючись корисним умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вчинили напад на ОСОБА_10 , а коли останній почав чинити їм опір і заховався в приміщенні кухні, ОСОБА_9 розбив віконне скло, через яке проник в приміщення кухні та, діючи спільно із вищевказаною особою, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілого з метою позбавлення його життя, наніс ОСОБА_10 металевою арматурою два удари в область лівого плеча і голови, від яких ОСОБА_10 впав на підлогу кухні.
Після цього, почувши крики про допомогу з дому вибігла мати потерпілого ОСОБА_11 , яку наздогнав ОСОБА_9 та наніс їй не менше чотирьох ударів металевою арматурою в життєво важливий орган голову, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя. Смерть ОСОБА_11 настала від відкритого перелому кісток черепа, що супроводжувалося ударами і пошкодженням головного мозку, крововиливами під м`які мозкові оболонки.
Після чого, ОСОБА_9 передав металеву арматуру особі, відносно якої винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 8 ст. 6 КПК України 1960 року, у зв`язку із смертю, яка з метою реалізації спільного злочинного умислу на подвір`ї біля воріт будинку нанесла металевою арматурою не менше п`яти ударів ОСОБА_10 в голову. Смерть ОСОБА_10 настала на місці події від відкритого перелому кісток черепа, що супроводжувалося ударами і пошкодженням головного мозку, крововиливами під м`які мозкові оболонки. Після чого ОСОБА_9 і вищевказана особа, затягнули труп ОСОБА_10 в будинок, та з метою викрадення грошових коштів, вдвох обшукали будинок потерпілих, проте не знайшовши грошей, зникли з місця події.
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_9 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд у зв`язку з істотним порушенням судами вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону. Свої вимоги обґрунтовує тим, що злочин, за який його засуджено, він не вчиняв, а матеріали кримінальної справи не містять доказів його винуватості. Посилається на неповноту досудового та судового слідства, зазначає, що обвинувачення обґрунтовано на припущеннях, показах свідків, які не були очевидцями злочину, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що вирок суду базується на обвинувальному висновку та показах, які він давав 17 жовтня 2009 року під тиском працівників міліції, а покази які він давав 14 жовтня 2009 року та в судових засіданнях суд безпідставно не врахував. Зазначає, що в судових засіданнях він заявляв, що під час досудового слідства працівники міліції застосовували до нього фізичний тиск, проте даний факт не був перевірений. Вказує, що судом було відмовлено у виклику свідків на допиті яких він наполягав, та в прослуховуванні аудіозапису показів свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які частково змінили свої покази, чим було порушено право на захист. Посилається на недотримання судом вимог ч. 2 ст. 74 КПК 1960 року. Вважає, що справа сфальсифікована працівниками міліції, а перевірка щодо їх дій була проведена формально. Стверджує, що суд не врахував покази свідка ОСОБА_14 , яка вказувала на незаконний його допит начальником кримінального розшуку ОСОБА_12 , який погрожував та наполягав щоб він взяв вину на себе, а також покази свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_15 . Зазначає, що суд безпідставно послався на покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які не бачили, як він заходив у двір до потерпілих, а коли вони чули крики в подвір`ї ОСОБА_18 , то його там ще не було. Посилається на те, що суд не врахував даних про його особу та призначив найсуворішу міру покарання.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 посилається на істотне порушення судами вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, однобічність, неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати судові рішення, а справу направити на нове розслідування. Мотивуючи свої вимоги захисник зазначає, що апеляційний суд належним чином не розглянув доводи апеляційних скарг та не дослідив повторно обставини справи. Вважає, що висновки, які містяться у висновках експертів не можуть бути покладені в основу вироку. Стверджує, що ОСОБА_9 потрібно виправдати у зв`язку з його непричетністю до скоєного злочину. Посилається на порушення судом вимог ст. 334 КПК 1960 року. Зазначає, що суд взяв за основу покази ОСОБА_9 в якості підозрюваного від 17 жовтня 2009 року, незважаючи на те, що в судовому засіданні засуджений заявляв, що ці покази він давав під тиском працівників міліції і результати перевірки цих обставин в суді не досліджувалися. Вважає, що апеляційний суд ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 377 КПК.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Свої вимоги мотивує тим, що судом не було дотримано вимог ст. 19 КПК 1960 року. Звертає увагу, що апеляційний суд постановив ухвалу російською мовою. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ч. 2 ст. 377 КПК 1960 року. Стверджує, що суд належним чином не мотивував свого рішення щодо призначення засудженому довічного позбавлення волі. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав належної та обґрунтованої відповіді на усі доводи апеляційної скарги прокурора.
На касаційні скарги прокурора, засудженого та його захисника надійшли заперечення від представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 , у яких вона просить касаційні скарги прокурора, засудженого та його захисника залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_9 без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_9 , який підтримав доводи своєї касаційної скарги та захисника і частково прокурора та просив скасувати судові рішення і направити справу на новий судовий розгляд, пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав доводи своєї касаційної скарги, засудженого та прокурора і просив їх задовольнити, пояснення потерпілого та його представника, які не підтримали доводи касаційних скарг та просили судові рішення залишити без зміни, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого, захисника та прокурора не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК 1960 року при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370-372 КПК. За змістом зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень у касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого.
У касаційних скаргах засуджений та його захисник, у тому числі, скаржаться на неповноту досудового та судового слідства, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, перевірку яких до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Як убачається з матеріалів справи, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені зібраними у встановленому законом порядку доказами, які належним чином були досліджені, оцінені судом і детально викладені у вироку, і є вірними.
В судовому засіданні засуджений вказував, що інкриміновані йому злочини він не вчиняв, а визнавальні показання в ході досудового слідства він давав під примусом працівників міліції.
Проаналізувавши зазначені доводи ОСОБА_9 суд обґрунтовано послався у вироку як на докази - на показання засудженого на досудовому слідстві від 17, 19, 22 жовтня 2009 року, визнавши їх достовірними, а показання в суді про непричетність до вчинення злочинів - недостовірними та обумовленими позицією захисту.
Так, із матеріалів кримінальної справи видно, і про це зазначено у вироку, що ОСОБА_9 , будучи неодноразово допитаним під час досудового слідства за участю захисника, в тому числі при відтворенні обстановки і обставин події, давав послідовні показання щодо мотивів та обставин вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . При цьому він описував події, які передували вчиненню злочинів та відбувалися під час вчинення і після вчинення злочинів, знаряддя злочину, механізм заподіяння кожному із потерпілих тілесних ушкоджень та їх кількість і локалізацію в таких детальних подробицях, про які ніхто не міг знати (т. 3 а.с. 72-84, 89-100, 121).
Ці показання засудженого суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони об`єктивно підтверджені показаннями потерпілого, свідків, іншими доказами, наведеними у вироку.
Зокрема: потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що в будинку і в дворі було багато крові, вікно на кухні розбите, речі розкидані, однак з будинку нічого не пропало, зник лише список боржників в якому був і ОСОБА_19 ; свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили, що в вечірній час вони проходили повз двір потерпілих та чули розмову двох чоловіків, потім гуркіт розбитого скла, удар металу об метал і крик потерпілої ОСОБА_11 про допомогу; свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 спростували застосування до ОСОБА_9 недозволених методів ведення слідства.
Крім того, суд правильно обґрунтував свої висновки про винуватість засудженого письмовими доказами у справі, а саме: даними протоколу огляду місця події від 7.10.2009 року; протоколом огляду одягу, в який були одягнуті засуджений та інша особа під час вчинення злочинів, та який був вилучений з місця вказаного засудженим; висновками судово-медичних експертиз трупів потерпілих щодо виявлених тілесних ушкоджень та механізму їх утворення; висновками стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 15 від 14 січня 2010 року, під час проведення якої засуджений підтвердив свої визнавальні покази щодо вбивства потерпілих; висновками молекулярно генетичної експертизи щодо наявності крові засудженого на змивах із фрагментів розбитого скла; висновками дактилоскопічної експертизи щодо наявності сліду правої руки засудженого на шафі в будинку потерпілих; постановою старшого слідчого прокуратури Голопристанського району від 07 травня 2010 року, якою відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутності складу злочину в діях працівників міліції.
Доводи ОСОБА_9 та його захисника про його непричетність до вчинення вбивства ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та докази, на які він та його захисник посилалися на підтвердження цих доводів були предметом ретельного дослідження суду. У вироку наведена оцінка досліджених у судовому засіданні доказів та наведені обґрунтування того, чому одні з них прийняті судом і покладені в основу його висновків, а інші відхилені, в тому числі і доводи засудженого про непричетність його до вбивства потерпілих.
З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні злочинів за викладених у вироку обставин та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Вирок суду відповідає вимогам статей 332 335 КПК 1960 року.
Доводи в касаційних скаргах засудженого та захисника щодо застосування до ОСОБА_9 у ході досудового слідства недозволених методів ведення слідства належним чином були перевірені судами та не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовані як показами вищезазначених свідків так і наявною постановою слідчого, яка на час перегляду судових рішень у касаційному порядку набрала законної сили.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував тяжкість вчинених ним злочинів, конкретні обставини справи, загибель двох людей, дані про особу засудженого, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки він вчинив особливо тяжкі злочини і є небезпечним для суспільства.
Таке покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 115 КК, відповідає вимогам статей 50, 64, 65 КК та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_9 покарання колегія суддів не вбачає.
Апеляційний суд, розглянувши справу за поданими учасниками судового розгляду апеляційними скаргами, ретельно перевірив викладені в них доводи, які за своїм змістом близькі доводам, викладеним у касаційних скаргах, і правильно визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі мотиви такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції провадився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Спростовуються перевіркою матеріалів кримінальної справи твердження прокурора про порушення апеляційним судом вимог ст. 19 КПК 1960 року, оскільки розгляд справи в апеляційному суді проводився з дотриманням вимог цього Закону і викладення судового рішення російською мовою цим законом також не заборонялося.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону чи невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, вивченням матеріалів справи не встановлено.
Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХI «Перехідні положення» КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів
Касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 січня 2017 року щодо ОСОБА_9 без зміни.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3