УХВАЛА
"13 " грудня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, заміжньої, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Талмази, Суворовського району, Молдови, громадянина України, неодруженого, працюючого менеджером з продажів в ТОВ «Цезар», без реєстрації та постійного місця проживання, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 212 КК України,
06 березня 2015 року, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, зазначений обвинувальний акт отриманий суддею ОСОБА_8 та призначено у підготовче судове засідання на 23 березня 2015 року о 11 годині 00 хвилин.
01 липня 2015 року, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, зазначений обвинувальний акт отриманий суддею ОСОБА_8 та призначений у підготовче судове засідання на 10 липня 2015 року о 11 годині 00 хвилин.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначене кримінальне провадження отримане суддею ОСОБА_1
17 липня 2017 року, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, зазначений обвинувальний акт отриманий головуючою суддею.
Ухвалою від 13.12.2017 року вищезазначене кримінальне провадження призначене у підготовче судове засідання.
Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за можливе призначення справи до судового розгляду, оскільки під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст.291 КПК України, крім того посилався на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.
Обвинувачена ОСОБА_6 , її захисник ОСОБА_5 не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_4 не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.
Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.
У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор, висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.
Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Обвинувальний акт має містити відомості і щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому ним Кодексом. Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Таким чином, формулюючи обвинувачення прокурор зобов`язаний був сформулювати твердження про вчинення злочину (кримінального правопорушення) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожним окремо, а це перш за все зазначити подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб) та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожного окремо, у вчиненні даного кримінального правопорушення, форму вини, мотив та мету вчинення, проте вказаних вимог закону орган досудового розслідування не виконав.
Так, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.
Проте в обвинувальному акті фактично відсутнє викладення мотивів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 212 КК України.
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 з ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 212 КК України не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить повного викладу фактичних обставин провадження відповідно до положень закону. Викладення формулювання обвинувачення провадження з підсумком про те, що ОСОБА_6 вчинила кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 212 КК України як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_9 не може замінити фактичні обставини кримінального правопорушення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (сатини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 08 жовтня 2004 року «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів» передбачає, що злочин, передбачений ст. 212 КК України, є закінченим з моменту фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів, які мали бути сплачені у строки та в розмірах, передбачених законодавством з питань оподаткування, а саме з наступного дня після настання строку, до якого мав бути сплачений податок, збір чи інший обов`язковий платіж. Якщо закон пов`язує строк сплати з виконанням певної дії, то злочин вважається закінченим з моменту фактичного ухилення від сплати.
Крім того, за змістом ст. 212 КК України, передбачений нею злочин може бути вчинений різними способами. При цьому, способи вчинення злочину, передбаченого ст.212 КК України, наведені в п.13 Пленуму Верховного Суду України № 15 від 08 жовтня 2004 року, а необхідність викладення способу вчинення злочину в обвинувальному акті вимагає ст. 91 КПК України.
Однак, обвинувальний акт взагалі не містить визначення часу вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 212 КК України, не вказаний спосіб вчинення кримінального правопорушення.
Щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України, то в обвинувальному акті не тільки відсутнє формулювання обвинувачення, а й відсутнє повне викладення фактичних обставин провадження за вказаним складом кримінального правопорушення.
Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 підробила ряд документів, після чого наведено перелік цих документів.
При цьому, в обвинувальному акті не відображено щодо кожного із перерахованих документів, які є об`єктом злочинного посягання обвинуваченої, вимоги ст. 91 КПК України, а саме: час , місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
У викладі обвинувачення щодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 212 КК України зазначено «… ОСОБА_6 передавала вказані документи через ОСОБА_7 , який здійснював сприяння вчинення злочину, службовим особам ПП «Маєл» та ТОВ «Укртранзгаз». В свою чергу, службові особи вказаних підприємств передавали ОСОБА_7 готівкові кошти, отримані від реалізації товарів без відповідного обліку…», проте взагалі відсутні відомості щодо часу, місця, способу вчинення ним даного кримінального правопорушення, не зазначено, які саме ним передавались документи, які він готівкові кошти отримував, які взагалі вчинялись дії, які підпадають під ознаку вчинення злочину за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 212 КК України.
Тобто, органом досудового слідства не встановлені в повному обсязі обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , злочинів, а саме: не визначено наявність та направленість умислу останніх, не встановлені обставини, що впливають на кваліфікацію дій обвинувачених, зокрема, що стосується коштів, які фактично не надійшли до бюджету та граничний строк коли вони повинні були надійти, однак не надійшли.
Окрім цього в обвинувальному акті (т. 1 а.с. 139) зазначено «…Після документального оформлення безтоварних (фіктивних) фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Маєл» та ТОВ «Укртранзгаз» та перерахування в адресу останніх безготівкових грошових коштів, ОСОБА_10 вносила відомості щодо таких взаємовідносин до документів податкового обліку ТОВ «Зв`язок-Буд» у відповідні податкові періоди…», тобто суду стає незрозуміло, що за особа вносила відомості до документів.
Такий спрощений підхід є недопустимим, є наслідком висновку про відсутність обвинувачення, як складової частини обвинувального акту, що свідчить про його неконкретність, що призводить до порушенням прав, як обвинувачених так і потерпілої по даній справі.
Вказане є суттєвим порушенням міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.
Підсумовуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, стандартів практики Європейського суду з прав людини, стороні обвинувачення слід усунути вказані недоліки, привести у відповідність обвинувальний акт у відповідності до вимог законодавства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 369 КПК України, суд
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.
Повний текст ухвали буде оголошено 14 грудня 2017 року о 11 годині 00 хвилин.
Суддя: ОСОБА_1