АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1072/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.ст. 537, 539 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Малинівка Чугуївського району Харківської області, громадянки України, яка не працює, не заміжня, має на утриманні сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимої вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2016 р. за ч.3 ст.135 КК України до 3 років позбавлення волі, який змінений ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.03.2017 р. застосовано ст.79 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_8 про її звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2016 р., у зв`язку із застосуванням Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовлено.
В апеляційній скарзі, засуджена ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду скасувати , ухвалити нову ухвалу та звільнити її від відбування покарання на підставі п. в ст.. 1 Закону України Про амністію в 2016 році. Своє апеляційне прохання, засуджена обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції, зазначені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам, оскільки злочин, який вчинила засуджена ч.3 ст. 135 КК України за формою вини є необережним, а не умисним, що підтверджується обставинами справи та вироком, яким ОСОБА_8 була засуджена. Таким, чином засуджена вважає що вона підлягає під дію закону про амністію, а саме п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2016 році.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи засудженої та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу засудженої належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Перевіряючи ухвалу в межах доводів апеляційної скарги засудженої щодо можливості застосування до неї п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2016 році, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, внаслідок відсутності правових підстав.

Як вбачається із матеріалів судового провадження на аркушах 3 - 15 міститься вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 вересня 2016 року, відповідно до змісту якого ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, а саме у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги сам поставив потерпілу особу в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть потерпілого.
З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч.3 ст. 135 КК України, який був вчинений ОСОБА_8 , характеризується прямим умислом: винний усвідомлює суспільне небезпечний характер своєї бездіяльності, а саме те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, те, що він зобов`язаний надати допомогу і має реальну можливість це зробити, оскільки він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан і бажає чинити саме так. Тобто його ставлення до вчинюваних дій характеризується умислом.

Вказані обставини чітко та логічно вказані у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Що стосується тверджень засудженої, зазначених в її апеляційній скарзі, щодо її необережного ставлення до наслідків у виді смерті потерпілого, які настали внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , то такі обставини жодним чином не впливають на визначення та класифікацію злочину, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, за ознакою форми вини, оскільки вказаний злочин беззаперечно є умисним, але зі змішаною формою вини, що не дає належних підстав вважати цей злочин необережним.

Отже, злочин передбачений ч.3 ст.135 КК України, у вчиненні якого згідно вироку суду визнана винною ОСОБА_8 , є умисним злочином, який відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких, а тому пункту в статті першої Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. на ОСОБА_8 не розповсюджується і вона не підлягає звільненню з цих підстав від відбування покарання, призначеного вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2016 р., у зв`язку з чим апеляційна скарга та вимога засудженої про звільнення її від відбування покарання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання нею копії повного тексту судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4