Справа № 372/1841/17
Провадження № 1-кп-153/17
У Х В А Л А
іменем України
29 грудня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:
21.06.2017 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 01.02.2017 року, відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Ухвалою судді від 21.06.2017 року призначене підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про повернення обвинувального акту прокурору.

Прокурор заперечив.

Обвинувачений в судове засідання не з`явився вдесяте.

Заслухавши думку прокурора, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при складанні обвинувального акту не було дотримано зазначених вимог закону.

Так, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення, зокрема в обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення із зазначенням часу, конкретизованого способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів цього правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та права обвинуваченого на захист.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у постанові в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»)

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Таким чином, для призначення справи до судового розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома підозрюваного деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відомостей щодо всіх складових злочину, в тому числі суб`єктивної сторони злочину, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України щодо викладення суб`єктивної сторони злочину.

За змістом ст. 291 ч.2 п.2 КПК України обвинувальний акт обов`язково повинен містити анкетні відомості обвинуваченого, а саме прізвище, ім`я по батькові, дату та місце народження, громадянство, місце проживання.

Всупереч викладених вимог обвинувальний акт не містить точних даних про місце проживання обвинуваченого. Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні точні засоби зв`язку з обвинуваченим (адреса електронної пошти чи факсимільний зв`язок), що взагалі робить неможливим здійснити виклик обвинуваченого до суду. Будь-яких доказів достовірності зазначених у обвинувальному акті відомостей про місце проживання обвинуваченого суду не подавалось.

Судом було вчинено всі передбачені законом дії щодо виклику обвинуваченого в судове засідання, зокрема він викликався повісткою, СМС-повідомленням, чотири рази виносились ухвали про привід, однак в судове засідання обвинувачений вдесяте не з`явився, причин неявки суду не повідомив, постанови про його привід залишились невиконаними, з матеріалів приводу вбачається недостовірність відомостей у обвинувальному акті щодо місця проживання обвинуваченого.

Частиною 2 статті 318 КПК України передбачено, що судовий розгляд здійснюється у судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.

Враховуючи неналежне зазначення визначення місця проживання обвинуваченого суд позбавлений можливості провести судовий розгляд.

Статтею 314 КПК України передбачений вичерпний перелік рішень, який може прийняти суд і не підлягає розширеному тлумаченню, тобто статтею 314 КПК України не передбачено зупинення підготовчого судового засідання, тому доводи прокурора про можливість оголошення розшуку обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні не ґрунтуються на законі.

Таким чином, суд позбавлений можливості викликати обвинуваченого у підготовче судове засідання, оскільки, згідно матеріалів виконання постанови суду про привід обвинуваченого за адресою, яка вказана в обвинувальному акті як адреса, за якою фактично проживає обвинувачений він там не мешкає. За таких обставин, у зв`язку з тим, що суд позбавлений можливості здійснити виклик обвинуваченого, оскільки за адресою, яка вказана в обвинувальному акті обвинувачений не проживає, на думку суду, необхідно усунути неточності щодо анкетних даних обвинуваченого, викладених в складеному слідчим та затвердженому прокурором обвинувальному акті, а саме вказати адресу фактичного місця мешкання обвинуваченого, при необхідності провести розшукові слідчі дії для встановлення дійсного місцезнаходження обвинуваченого та при необхідності вирішити питання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання спробам переховуватися від суду та перешкоджати в подальшому розгляду кримінального провадження.

Зазначені вище встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини вказують на наявність суттєвих порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, що унеможливлює належне проведення судового розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог діючого кримінального процесуального законодавства та встановлення фактичного місця проживання обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 384 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 01.02.2017 року, відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1