Справа № 787/72/17
номер провадження 1-кп/558/51/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2017 року смт. Демидівка
Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000065 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хрінники, Млинівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, одруженого, працюючого лікарем-психіатром поліклінічного відділення Радивилівської районної лікарні Рівненської області, раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження: державний обвинувач ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_7 , суд, -

в с т а н о в и в:
23 лютого 2017 року о 6-й годині 20 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 210990-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Р-26 сполученням Остріг Кременець Почаїв Радивилів, за межами населенного пункту с. Башарівка, Радивилівського району Ріненської області, 125 км + 720 м, в порушення вимог п. 2.3. б), п. 10.1. Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, перед початком зміни руху, з`їхав з проїжджої частини дороги на узбіччя в напрямку м. Радивилів Рівненської області, де здійснив наїзд на велосипед марки «Мінськ» під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Башарівка, Радивилівського району Рівненської області, який рухався в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 , відповідно до висновку експерта № 53 від 20 березня 2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої малогомілкової кістки без зміщення, травматичної компресії L1 поперекового хребця, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_3 п. 10.1. Правил дорожнього руху України, що передбачає, у випадку зміни напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків (а.п. 159-161).

Потерпілим ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні подано цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 32500,00 гривень матеріальної та моральної шкоди та 3000,00 гривень понесених витрат на надання правової допомоги.

У даному кримінальному провадженні подано цивільний позов про відшкодування витрат за перебування потерпілого ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні в Радивилівській районній лікарні Рівненської області в розмірі 1017,05 гривень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Зазначену кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає вірною.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та дав показання про те, що в той день 23 лютого 2017 року їхав з с. Пріски, Радивилівського району Рівненської області в напрямку м. Радивилів. Він має посвідчення водія, його водійський стаж становить приблизно 20 років. Погодні умови були нормальні, був легкий туман, їхав із швидкістю приблизно 45 км/год. При роз`їзді з зустрічним автомобілем, з`їхав у праву сторону, тоді ж мабуть зачепив автомобілем велосипедиста. Коли їхав, то велосипедиста не бачив. На його автомобілі було розбите скло правої дверці, пошкоджена права частина автомобіля. Думав, що зачепив гілку. Коли зупинився, то побачив розбите скло, скло викинув та поїхав далі.

У вчиненному щиро розкаюється.

Цивільний позов про відшкодування витрат за перебування потерпілого на лікуванні у лікувальному закладі визнав в повному обсязі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 визнав частково, погоджується відшкодувати потерпілому моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень. Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 щодо відшкодування матеріальних витрат не визнає, оскільки відшкодував потерпілому 4000,00 гривень понесених матеріальних витрат.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні дав показання про те, що 23 лютого 2017 року о 6 годині 05 хвилин він виїхав велосипедом з дому, бо їхав на роботу в ЗОШ № 1 м. Радивилів. В той час ще було темно, але вже починало розвиднятися. Проїхавши приблизно 15 хвилин, коли їхав по краю проїзної частини дороги, то відчув, що його збив автомобіль. Він був у свідомості, впав на узбіччя дороги. Коли підвівся, то почав махати руками, щоб його хтось побачив.

В той час їхали на роботу знайомі хлопці, вони його побачили та підійшли до нього. Тоді ж побачив легковий автомобіль, що стояв на відстані 50-70 метрів від нього. Водій не виходив з автомобіля, а через деякий час поїхав. Коли приїхала швидка медична допомога, то його відвезли в лікарню, де він декілька днів лікувався. У нього був перелом ноги та забій хребта. Його велосипед не був пошкодженим.

Після отриманих тілесних ушкоджень він тривалий час лікувався, був змушений покинути роботу, потребує санаторного лікування. Його образило те, що ОСОБА_3 , будучи лікарем, не вийшов з автомобіля та не надав йому допомоги, хоч міг автомобілем завести його в лікарню.

Він зазнав фізичного болю, його дружина та діти змушені були доглядати за ним. У зв`язку з цим, просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 моральну та матеріальну шкоду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав показання про те, що в той день, вранці, з знайомими їхав на роботу. Сидів у автомобілі зліва за водієм. Водій ОСОБА_9 сказав, що когось збила машина. Вони розвернулися автомобілем, яким їхали та, посвітивши фарами, побачили чоловіка, який лежав на узбіччі. Вони підійшли до того чоловіка, хтось із присутніх впізнав, що це був ОСОБА_5 . ОСОБА_5 допомогли підвестися з землі. Його велосипед лежав збоку. Тоді ж ОСОБА_5 повідомив, що його збив той автомобіль, що стояв неподалік. Такий автомобіль стояв приблизно 15 секунд та поїхав. Вони зупинили інший автомобіль (з тернопільськими номерами), який в той час їхав, та попросили його наздогнати автомобіль, що збив потерпілого, але наздогнати його не вдалося. Після цього викликали працівників поліції та швидку медичну допомогу. Коли приїхала «швидка», то потерпілий не міг йти, скаржився на біль в спині. В "швидку" потерпілого занесли на носилках.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 щодо часу, місця вчинення злочину, підтверджуються протоколом огляду місця події від 23 лютого 2017 року з фототаблицею до нього та схемою (а.п. 68-77), згідно якого безпосереднім об`єктом огляду є проїзна частина автодороги Р-26 сполученням Остріг-Кременець-Почаїв-Радивилів 125 км + 720 м, де виявлено велосипед, уламки скла та пластмаси автомобіля. А також протоколом проведення слідчого експерименту від 21 березня 2017 року з схемою до нього (а.п. 149-152).

Згідно протоколу огляду місця події від 28 лютого 2017 року з фототаблицею до нього (а.п. 101-107, 111) встановлено, що об`єктом огляду є автомобіль марки «ВАЗ 210990-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору, власником якого є ОСОБА_3 . Під час огляду вказаного автомобіля було виявлено потертості на правій стороні автомобіля, відсутність правого покажчика повороту.

Висновком експерта № 3.1-135/17 від 9 березня 2017 року (а.п. 123-124) встановлено, що контактування автомобіля марки «ВАЗ 210990-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 , із перешкодою відбулося передньою правою частиною (передній бампер) на відстані приблизно 0-15 см від правого габариту кузова. В подальшому відбулося переміщення перешкоди відносно автомобіля в напрямку спереду назад та контактуванням з переднім правим основним покажчиком повороту, переднім правим крилом, корпусом дзеркала заднього виду з правого боку, склом правих передніх дверей, правими передніми та задніми дверми.

Відповідно до висновку експерта № 3.1-118/17 від 7 березня 2017 року (а.п. 129-133) на момент проведення експертного дослідження робоча гальмівна система, система рульового керування, фари ближнього та дальнього світла автомобіля марки «ВАЗ 210990-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в технічно справному стані.

Згідно розрахунку № 540 від 12 квітня 2017 року (а.п. 136, 137) витрати Радивилівської районної лікарні Рівненської області за перебування потерпілого ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі з 23 лютого по 3 березня 2017 року складають 1017,05 гривень.

Висновком експерта № 53 від 20 березня 2017 року (а.п. 146) встановлено, що у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження закритий перелом лівої малогомілкової кістки без зміщення, травматична компресія L1 поперекового хребця. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого (-их) предмету (-іт), могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, можливо в термін та за обставин зазначених в постанові слідчого і які згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Із висновку експерта № 3.1-187/17 від 31 березня 2017 року встановлено, що в дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, дії водія автомобіля марки «ВАЗ 210990-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідають вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 210990-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.6 ґ та п. 10.1 Правил дорожнього руху України (а.п. 159-161).

Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують показання обвинуваченого та потерпілого, свідка, є такими, що зібрані у відповідності до вимог діючого кримінального процесуального законодавства.

Сумнівів у достовірності таких доказів сторони судового провадження, потерпілий не висловлювали та не заявляли клопотань про виключення їх з числа доказів.

За таких обставин, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, доведена дослідженими доказами.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Роз`ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» закріплено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд бере до уваги тяжкість, ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, те, що злочин вчинено невеликої тяжкості з необережності; обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують його; те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий (а.п. 177); дані про особу винного, який по місцю проживання та роботи характеризується з позитивної сторони (а.п. 164, 170); його вік, те, що обвинувачений є пенсіонером, ветераном праці (а.п. 246), частково відшкодував потерпілому матеріальні витрати, завдані вчиненням злочину, та приходить до висновку про призначення покарання необхідного, достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів у межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Від обвинуваченого ОСОБА_3 до суду 23 жовтня 2017 року надійшла письмова заява в якій він просить звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», тобто як особу, яка на день набрання чинності цим Законом досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Із паспорта обвинуваченого ОСОБА_3 , пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», досяг пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено наслідки застосування амністії.

Обвинувачений ОСОБА_3 бажає бути звільненим від призначеного покарання внаслідок акта амністії.

За таких обставин, суд приходить до висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від призначеного судом основного і додаткового покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Застосування відносно особи амністії, не позбавляє обов`язку відшкодувати завдану злочином шкоду.

Оскільки винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені злочину доведена дослідженими доказами по справі, при вирішення цивільного позову в інтересах держави, в особі Радивилівської районної лікарні Рівненської області, про відшкодування витрат за перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні в розмірі 1017,05 гривень, суд приходить до висновку про задоволення такого позову.

Згідно розрахунку № 540 від 12 квітня 2017 року витрати Радивилівської районної лікарні Рівненської області на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 складають 1017,05 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про задоволення позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 501,00 гривні витрат на придбання бандажа, оскільки понесення таких витрат підтверджено документально (а.п. 41).

Також суд враховує ту обставину, що обвинуваченим ОСОБА_3 7 березня та 5 квітня 2017 року було відшкодовано потерпілому витрати на лікування на загальну суму 4000,00 гривень.

Доказів понесення потерпілим ОСОБА_5 інших витрат на лікування (в т.ч. на санаторне лікування) надано до суду не було.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, суспільно-негативні наслідки, що спричинені вчиненням злочину, рівень моральних страждань потерпілого, який є особою пенсійного віку; враховуючи майновий стан обвинуваченого, який отримує пенсію, а також виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 18000,00 гривень. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір відшкодування шкоди не буде завищеним у нинішніх умовах проживання.

Суд враховує, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 частково визнав цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки цивільні позивачі звільнені від сплати судового збору за подання до суду позовних заяв про відшкодування матеріальних збитків та моральних збитків, завданих ушкодженням здоров`я, суд приходить до висновку, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, про стягнення судового збору з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 в розмірі 1280,00 гривень (640,00 гривень (що становить мінімальний розмір судового збору за подання до суд позовів майнового характеру)+640,00 гривень = 1280,00 гривень).

Разом з тим, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 3000,00 гривень, понесених витрат на надання правової допомоги, що підтверджено документально (а.п. 248).

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Так, дослідженими доказами встановлено, що автомобіль марки «ВАЗ 210990-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на законних підставах належить обвинуваченому ОСОБА_3 ; з метою забезпечення цивільного позову арешт на такий автомобіль не накладався; судом вирішено цивільний позов потерпілого, а тому суд приходить до висновку про повернення такого автомобіля власнику.

Речовим доказом у даному провадженні визнаний велосипед, власником якого є потерпілий ОСОБА_5 , а тому суд приходить до висновку про повернення велосипеда потерпілому.

Крім того, суд приходить до висновку про знищення уламків скла покажчика повороту, частини дзеркала заднього виду автомобіля, що визнані речовими доказами по даному кримінальному провадженні, оскільки такі речі не становлять будь-якої цінності.

Оскільки винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, суд відповідно до положень ст. 124 КПК України, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 процесуальних витрат витрат на залучення експерта в розмірі 2507,86 гривень (з яких: 879,60 гривень, 1100,50 гривень та 527,76 гривень витрат на проведення судових інженерно-транспортних експертиз (а.п. 122, 128, 158)).

Під час досудового розслідування кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався. В судовому засіданні клопотань про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , на час до набрання вироком законної сили не надходило, а тому підстав для застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, на час до вступу вироку в законну силу, немає.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 12, 286 КК України, ст.ст. 1, 10, 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді 300 (Трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу 5100,00 (П`ять тисяч сто) гривень штрафу, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Звільнити ОСОБА_3 від призначеного основного і додаткового покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати Радивилівської районної лікарні Рівненської області за перебування потерпілого ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні в розмірі 1017 (Одна тисяча сімнадцять) гривень 05 копійок.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 501,00 (П`ятсот одна) гривня, моральну шкоду в розмірі 18000,00 (Вісімнадцять тисяч) гривень та 3000,00 (Три тисячі) гривень витрат на надання правової допомоги.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати витрати на залучення експерта в розмірі 2507 (Дві тисячі п?ятсот сім) гривень 86 копійок.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00 (Одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Речові докази:
- автомобіль марки «ВАЗ 210990-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 , велосипед, що визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000065 та знаходяться на зберіганні в Радивилівському ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, повернути власникам;

- уламки скла покажчика повороту, частини дзеркала заднього виду, що передані на зберігання в Радивилівське ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, знищити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу через Демидівський районний суд Рівненської області до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1 .