Справа № 479/1091/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року Кривоозерський районний суд Миколаївської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 11.11.2017 року в ЄРДР за № 0000530 про обвинувачення

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовозобов`язаного, освіта базова загальна середня, без спеціальності, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 29.05.2008 року Кривоозерським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 26.05.2009 року Кривоозерським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, , даних про звільнення не має;
- 20.09.2013 року Володарським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років , звільненого 20.10.2017 року умовно - достроково, не відбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 27 днів, затриманий 12.11.2017 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 10 листопада 2017 року близько 22.20 год., на вулиці Лесі Українки в с. Берізки Кривоозерського району Миколаївської області, скориставшись вільним доступом, відчинив двері транспортного засобу - автомобіля марки "ВАЗ 21093," номерний знак НОМЕР_1 , належного потерпілому ОСОБА_4 , сів за кермо, запустив двигун за допомогою ключа, що знаходився в замку запалення, та зрушив з місця, всупереч волі власника автомобіля, залишивши місце події, спричинивши потерпілому матеріальні збитки на суму 40 300 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за ч. 2 ст. 289 КК України.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 надійшло з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, підтвердив, що 10 листопада 2017 року, близько 22 год. 20 хв., побачивши автомобіль, що стояв на узбіччі дороги, всупереч волі власника, сів за кермо, запустив двигун за допомогою ключа, що знаходився в замку запалення, та відїхав.
Підтвердив, що між ним та прокурором 30 листопада 2017 року була укладена угода про визнання винуватості, за якою він визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та між ними була досягнута домовленість про призначення йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці без конфіскації майна, із відбуванням в кримінально - виконавчій установі закритого типу, просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Потерпілий ОСОБА_4 згоден на укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором , узгодженої між ними міри покарання, пояснив що цивільний позов ним не заявлено, претензій матеріального характеру до ОСОБА_5 не має, дав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості обвинуваченим.
Судом розглянуто кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до положень ст.ст. 473, 474 КПК України.
Прокурор просив призначити ОСОБА_5 узгоджену міру покарання.
Захисник обвинуваченого вважав, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню, зазначив, що при укладенні угоди права його підзахисного були додержані відповідні положення КПК України щодо наслідків укладення угоди роз`яснені, будь-якого впливу для її укладення на його підзахисного не чинилося.
Суд, у відповідності до ч. 2 ст. 473, ст. 476 КПК України, роз`яснив обвинуваченому його права, наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди: обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України; у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку.
Суд також переконався у добровільному укладенні угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.

2
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
За приписами ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається, крім випадків надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ним угоди.
Крім цього, судом обвинуваченому роз`яснено ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчиненні якого його обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.
Згідно з ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 289 КК України за класифікацією відноситься до тяжких злочинів.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України щодо зазначеного кримінального правопорушення угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим за письмової згоди потерпілого може бути укладена.
На підставі ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Узгоджене сторонами в угоді покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується у межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, враховує ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, визнає вину, щиро кається, спричинені збитки відшкодовані, що згідно зі ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання.
Судом досліджено інформацію про попередні судимості ОСОБА_5 та встановлено, що обвинувачений раніше судимий за корисливі злочини проти власності, незаконне заволодіння транспортним засобом, має не зняту та непогашену судимість, що вплинуло на кваліфікацію діяння за вчинений злочин за ознакою повторності.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

3
Судом встановлено, що за останнім вироком Володарського районного суду Київської області від 20 вересня 2013 року ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 6 років , звільнений 20 жовтня 2017 року умовно - достроково, не відбутий строк покарання складає 1 рік 4 місяця 27 дні. Злочин, що інкримінується за дійсним провадженням за ч. 2 ст. 289 КК України обвинувачений скоїв 10 листопада 2017 року, таким чином, остаточне покарання ОСОБА_5 має бути призначене за правилами ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України.
ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України 12.11.2017 року. Ухвалою слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14.11.2017 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 січня 2018 року до 15.00 год. , у зв`язку з чим, він перебуває в місцях попереднього ув`язнення. На підготовчому судовому засіданні судом обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 лютого 2018 року.
За наслідками розгляду угоди в підготовчому судовому засіданні під час судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши пояснення сторін кримінального провадження, доходить висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання ОСОБА_5 винуватості у вчиненні зкримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначення узгодженого сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці, без конфіскації майна, з урахуванням положень ст.ст. 71, 72 КК України, так як таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільні позови у провадженні не заявлені. Процесуальні витрати відсутні.
Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 368-371, ч. 2 ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд-
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 30 листопада 2017 року у кримінальному провадженні №0000530 від 11 листопада 2017 року, укладену між прокурором Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_3 з письмової згоди потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , його захисником ОСОБА_6 про визнання винуватості у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Володарського районного суду Київської області від 20 вересня 2013 року, з урахуванням вимог ст. 72 КК України остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 місяці без конфіскації майна з утриманням в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

4
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу його фактичного затримання з 12 листопада 2017 року.
Речові докази: автомобіль марки ВАЗ 21093 номерний знак НОМЕР_1 , що переданий та зберігається у потерпілого ОСОБА_4 , залишити зазначеній особі як законному власнику.
Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим (підозрюваним) може бути оскаржений в Апеляційний суд Миколаївської області через Кривоозерський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: (підпис)
З оригіналом згідно:
Суддя ОСОБА_8 ОСОБА_9 Микитей
районного суду