Провадження № 1-в/317/20/2018
Справа № 317/4076/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з державною установою «Біленьківська виправна колонія (№ 99) в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, громадянина України, вірменина, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого 12.10.2009 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 115 КК України до дванадцяти років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.02.2016 р. у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 22.04.2008 по 14.12.2009 р.р. включно із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 . Клопотання мотивоване тим, що засуджений вважає подальше виконання вироку до закінчення строку недоцільним.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання, зазначив, що подальше відбування покарання є недоцільним, оскільки це буде проявом каральної системи. Вважає що виправився, підготовлений до життя на волі. Також вважає, що подія злочину за який його засуджено не доведена, оскільки він не вчиняв злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а визнає лише факт бійки. Смерті потерпілому він не завдавав.

Захисник ОСОБА_6 також підтримав клопотання засудженого, висловив думку про те, що ОСОБА_5 став на шлях виправлення.

У судовому засіданні представник адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений не завжди контролює свої емоції, може створити конфліктну ситуацію. Також він не має заохочень. Висновок, що міститься у характеристиці від 10.01.2018 р. просить до уваги не брати, оскільки на час подання характеристики перешкодою для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 колонія вважала ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області, якою засудженому вже було відмовлено в умовно-достроковому звільненні. На теперішній час необхідність відмови у задоволення клопотання колонія обґрунтовує іншими підставами.

Також представник адміністрації вказав, що з часу подання характеристики від 10.01.2018 р. нічого у поведінці ОСОБА_5 не змінилось.

Прокурор ОСОБА_3 висловила думку, що у задоволенні клопотання слід відмовити. Просила урахувати, що засуджений мав 5 стягнень, не мав заохочень.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , його захисника, представника адміністрації колонії, прокурора, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_5 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої в.о. начальника установи, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16.05.2008 р. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі допустив одне порушення установленого порядку відбування покарання, яке виразилось у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладене до набуття вироком чинності, заохочень не мав. З 25.01.2010 р. відбував покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 18.06.2010 р. тримався у Вільнянському слідчому ізоляторі, порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 05.09.2010 р. відбував покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», допустив одне порушення установленого порядку відбування покарання, яке виразилось у антисанітарному стані ліжка, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення СПС. Стягнення погашене в законному порядку. Заохочень не мав. З 18.12.2011 р. тримався в Київському слідчому ізоляторі, порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 05.02.2012 р. відбував покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», допустив одне порушення установленого порядку відбування покарання, яке виразилось у порушенні розпорядку дня, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення СПС, стягнення погашене в законному порядку. Заохочень не мав. З 14.06.2013 р. відбував покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 07.07.2013 р. відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», допустив одне порушення установленого порядку відбування покарання, яке виразилось у порушенні форми одягу, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення СПС. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 28.10.2016 р. проходив курс лікування в державній установі «Бучанська виправна колонія (№85)», порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 25.11.2016 р. відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», допустив одне порушення режиму відбування покарання створення конфліктної ситуації з представником адміністрації установи, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення не зняте і не погашене в законному порядку, заохочень не має. На виробництві колонії не працевлаштований, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної, так і негативної спрямованості. З персоналом установи засуджений конфліктний, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Засуджений не приймає участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не прагне до підвищення наявного освітнього рівня, не приймає участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисної активності в організації їх роботи, не входить до складу самодіяльних секцій. Підтримує стосунки з родичами шляхом листування, отримує від них посилки та передачі. Провину у скоєному злочині визнає, але робить це з метою отримати до себе поблажливість. За вироком суду має позов на суму 32577,00 грн. який не відшкодований.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 не має заохочень, мав п`ять стягнень, одне з яких до набрання вироком законної сили, інші чотири вже під час відбування покарання у виправній установі, які погашені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення та мав п`ять стягнень. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашені у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Підлягає урахуванню й те, що засуджений не вважає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнавав своєї провини на час розгляду кримінальної справи у суді, не визнає її і на теперішній час.

Суд вважає, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_5 .

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження засудженого та його захисника, що засуджений він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1