Номер провадження: 11-сс/785/237/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2018 року по кримінальному провадженню №0001490 від 12.03.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.4 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 від 17.08.2017 року про закриття кримінального провадження №0001490 від 12.03.2013 року за підозрою ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.4, 190 ч.4 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в його діях, щодо отримання грошових коштів від ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що зібрані у кримінальному провадженні №0001490 від 12.03.2013 року докази свідчать про те, що ОСОБА_8 , отримуючи у борг гроші від ОСОБА_6 , власноручно написав розписку, в якій зазначив, що зобов`язується повернути кошти протягом певного строку. Тобто підтвердив факт отримання коштів та факт прийняття на себе зобов`язання повернути кошти у встановлений термін. Таким чином були закріплені і гарантовані права позикодавця ОСОБА_6 , що в подальшому підтвердили суди першої і апеляційної інстанцій, які стягнули на користь позикодавця і кошти, і відсотки.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу та скасувати постанову прокурора від 11.09.2017 року про закриття кримінального провадження №0001490 від 12.03.2013 року за підозрою ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.4, 190 ч.4 КК України. При цьому, апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді постановлена з порушеннями вимог кримінального процесуального закону, без належного дослідження матеріалів кримінального провадження.
Апелянт зазначає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є невмотивованою та не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, викладеним в його заяві, без їх належної перевірки та оцінки. Зокрема, апелянт посилається на те, що ОСОБА_11 заволодів коштами більш ніж 14 років назад, та до теперішнього часу не здійснив дій щодо повернення коштів.
Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, а відповідно до вимог ч. 4 даної статті постанова з даного приводу приймається прокурором, якщо в цьому кримінальному провадженні повідомлялося про підозру.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосередньої оцінки отриманих фактичних даних, в даному випадку слідчим.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, Малиновським РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 12.03.2013 року за № 0001490 за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України (постанова слідчого про порушення кримінальної справи від 18.05.2012 року).
ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України (шахрайство - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах) в тому, що він, 03.11.2004 року, у приміщенні кімнати АДРЕСА_1 , маючи намір на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою, під приводом купівлі об`єкта нерухомості, взяв у ОСОБА_6 в якості боргу грошові кошти в сумі 30000 доларів США та 17000 Євро, зобов`язавшись повернути їх через 4 місяці. Отримані грошові кошти ОСОБА_8 витратив за своїм власним розсудом та взяті на себе зобов`язання перед ОСОБА_6 не виконав, завдавши йому шкоду в особливо великому розмірі на загальну суму, що станом на момент скоєння злочину еквівалентна 273807 грн.
Крім того ОСОБА_8 обвинувачувався за ст.ст. 190 ч.4, 190 ч. 2 КК України у вчиненні шахрайства повторно 30.01.2010 року щодо потерпілого ОСОБА_9 і 14.07.2011 року щодо потерпілого ОСОБА_10 .
Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, у зв`язку з чим провадження було закрито ухвалою суду від 07.09.2016 року, яка скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.11.2016 року.
В подальшому ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.01.2017 року обвинувальний акт було повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 від 11.09.2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 2, 190 ч. 4 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. При цьому, посилання апелянта на невиконання прокурором всіх необхідних слідчих дій, є безпідставними, оскільки отримавши обвинувальний акт для усунення недоліків у відповідності до вимог КПК України, прокурор був позбавлений можливості щодо проведення слідчих дій, а мав право прийняти одне з рішень, передбачених ч.2 ст.283 КПК України, що він і зробив, прийнявши рішення передбачене п.1 ч.2 ст.283 КПК України, а саме закрив кримінальне провадження.
Як убачається з постанови про закриття кримінального провадження, своє рішення прокурор мотивував тим, що під час досудового розслідування були виконані всі слідчі дії, за результатами яких було встановлено, що в ході досудового розслідування та під час судового розгляду в районному суді при первинному зверненні прокурора з обвинувальним актом, об`єктивних доказів, що дії ОСОБА_8 до і під час отримання грошей не свідчать про наявність у нього в той час умислу на заволодіння і не повернення майна. Отримавши обвинувальний акт для усунення його недоліків, прокурор прийшов до переконання про відсутність підстав для його передачи до суду, оскільки в діях особи відсутні ознаки кримінального правопорушення. Що ж стосується поведінки ОСОБА_8 після закінчення строку повернення боргу, визначеного умовами розписки, на що посилається апелянт, то ці діяння не утворюють складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про що вірно зазначено прокурором в оскаржуваній постанові. Більш того, прокурор дав вірну оцінку існуючому рішенню ухваленому в порядку цивільного судочинства за результатами розгляду цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення боргу, яке набрало чинності. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що факт невиконання ОСОБА_8 рішення суду щодо повернення запозичених у ОСОБА_6 коштів, не є підставою для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ст.190 КК України, а потребує свого вирішення в порядку виконання рішення суду ухваленого в порядку цивільного судочинства. Крім того, посилання апелянта на те, що прокурор не виконав всіх дій направлених на встановлення обставин кримінального правопорушення щодо вчинення злочину відносно інших потерпілих по справі, є також безпідставними, оскільки інші потерпілі з апеляційними скаргами не зверталися.
Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001490 від 12.03.2013 року, апеляційним судом встановлено, що доводи ОСОБА_6 про неповноту досудового розслідування є не обґрунтованими.
За таких обставин, винесення прокурором постанови про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст.ст. 2, 7, 9, ст.284 п.1 ч.1 КПК України, а тому апеляційна скарги не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2018 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування постанови прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 від 17.08.2017 року про закриття кримінального провадження №0001490 від 12.03.2013 року відносно ОСОБА_8 за ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.4, 190 ч.4 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в його діях складу кримінального правопорушення залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення .

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4