Справа № 346/2407/17
Провадження № 11-кп/779/537/2017
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайсуду Івано-Франківської області від 13.11.2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

з участю: прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_7

представника ДУ «Коломийська ВК (№41)» ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що довідка, яка надана адміністрацією колонії є неналежним доказом, оскільки в ній зазначений період його праці з «06.17 по 11.16 року», а також те, що йому зарахований строк перебування під вартою - 11 місяців 11 днів, а в іншому місці довідки зазначено - 11 місяців 17 днів, що, на думку апелянта, є фальсифікацією. Вважає, що адміністрація колонії навмисно надає неправдиві відомості в наслідок помсти йому за те, що він всупереч волі адміністрації колонії падав вказане клопотання. Вказує, що всі стягнення, що були накладені на нього, були або надуманими або несуттєвими. Зазначає, що він отримував заохочення, проте адміністрацією колонії вказаний загальний строк праці 31 день, що не відповідає дійсності, оскільки такий строк праці унеможливлює отримання заохочень. Вважає, що були порушені його права на ефективний засіб правового захисту, передбачений ст. 13 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також ст. 6 вказаної Конвенції щодо строку розгляду його клопотання. Вказує, що він постійно працював, що підтверджується його розписом в журналі про технічну безпеку. Вказує, що суд не надав йому права виступити з реплікою після виступу прокурора.

Відмовляючи у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у своїй ухвалі, дійшов висновку про відсутність достатніх підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення..

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив прийняти нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення;

- представник Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» не підтримав вимоги апеляційної скарги;

- прокурор не підтримав доводи поданої апеляційної скарги просив її залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, з урахуванням як відомостей, що містяться в матеріалах особової справи на засудженого, так і обставин, встановлених під час судового розгляду, в сукупності з даними про особу засудженого, дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та вважає його вмотивованим та належним чином обґрунтованим.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення від покарання є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до положень ст. 81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності передбачених вище обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 належним чином врахував умови, що передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення, а також особу засудженого.

Так, з характеристики на засудженого ОСОБА_7 , затвердженої 26.10.2017 року начальником ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» ОСОБА_10 вбачається, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово був судимий, зокрема: 1) вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.03.1997 року за ч. 2 ст. 140, ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 46 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки; 2) вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.08.2007 року за ч.2 ст. 189; ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі; 10.08.2009 року постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області звільнено від відбування покарання з випробуванням; 3) вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16.10.2012 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.02.2016 року ОСОБА_7 , з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано попереднє ув`язнення - 11 місяців 17 днів.

Зазначено, що початок строку належить рахувати з 04.03.2012 року, кінець строку -17.03.2020 року.

Встановлено, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 07.03.2012 року.

Засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання за умисний тяжкий злочин.

Під час тримання в УВП №9 міста Ужгород засуджений ОСОБА_7 мав одне дисциплінарне стягнення за порушення вимог режиму утримання, яке на даний час погашено в установленому законом порядку; заохочення не оголошувались.

Вбачається, що з 11.03.2013 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Коломийській виправній колонії (№41), де допускав порушення установленого порядку відбування покарання, за що на нього було накладено шість дисциплінарних стягнень, які на даний час погашені в установленому законом порядку.

Також вбачається, що ОСОБА_7 був працевлаштований на виробництві установи в швейній дільниці, різноробочим. До роботи відносився добре. Оголошено одне заохочення 18.01.2017 року - подяка за сумлінне ставлення до праці. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення» та «Професія». В Коломийському навчальному центрі (№41), здобуває професію «Виробник художніх виробів». Реалізував програму диференційованого виховного впливу на засуджених «Освіта». В Товмачицькій загальноосвітній вечірній (змінній) школі здобув повну середню освіту. Вину в скоєному злочині визнав повністю. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Зв`язок з родичами підтримує шляхом побачень, отримує від них посилки та передачі.

Водночас вбачається, що ОСОБА_7 безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні; не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням; до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; роботи із самообслуговування виконує під контролем (а.п. 54).

10.03.2015 року засіданням комісії було відмовлено у застосуванні статті 101 КВК України, як такому що не довів що стає на шлях виправлення.

04.03.2016 року засіданням комісії було відмовлено у застосуванні статті 82 КК України, такому що не став на шлях виправлення.

06.04.2017 року засіданням комісії було відмовлено у застосуванні статті 81 КК України, такому що не довів свого виправлення.

З матеріалів провадження вбачається, що згідно висновку комп`ютерної томографії від 02.02.2016 року, у засудженого ОСОБА_7 виявлено: КТ ознаки протрузії диску в сегменті L3-L4; кила диску в сегменті L4-L5; остеохондроз поперекового відділу хребта (а.п. 52).

З довідок начальника ПЕВ №№ 267, 268, 269, 270, 271 від 11.10.2017 року щодо праці ОСОБА_7 вбачається, що останнім, в період з 2013 року по теперішній час, було відпрацьовано загалом 149 днів, а саме: 1) за період вересень-грудень 2013 року 23 дні; 2) за період січень, червень-грудень 2014 року 61 день; 3) за період січень, лютий, квітень, серпень, жовтень 2015 року 25 днів; 4) за період червень листопад 2016 року 35 днів; 5) за період квітень-червень 2017 року 5 днів (а.п. 40-44).

На даний час, за інформацією виправної колонії, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований.

Отже, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що довідка, яка надана адміністрацією колонії є неналежним доказом, оскільки в ній зазначений загальний строк праці 31 день та період праці з «06.17 по 11.16 року», спростовуються вказаними вище відомостями та не заслуговують на увагу.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже, вказані вище обставини, у сукупності з поведінкою засудженого протягом всього строку відбуття покарання, зокрема, наявність порушень правил режиму відбування покарання майже кожен рік, починаючи з 2012 року, свідчать про неналежну поведінку ОСОБА_7 за час відбування покарання, що в свою чергу вказує на те, що засуджений не довів свого виправлення та не став на шлях виправлення.

Оскільки при вирішенні питання про застосування до особи умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленій частині покарання, а саме виправлення засудженого, тому, на думку колегії суддів, до засудженого ОСОБА_7 , з урахуванням наведеного вище, не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про неврахування судом першої інстанції його ставлення до вчиненого ним злочину, а саме повного визнання ним вини, самі по собі не є безумовними підставами для задоволення клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення.

Щодо доводів апелянта в частині того, що суд не надав йому права виступити з реплікою після виступу прокурора, то вони також не впливають на прийняте судом рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого.

Інші, викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були враховані судом першої інстанції при прийняті рішення щодо відмови в задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайсуду Івано-Франківської області від 13.11.2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_3