Справа № 305/507/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
18.10.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/529/17, за апеляційною скаргою, яку подав начальник Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :
вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, із професійно-технічною освітою, не працюючий, не одружений, не військовозобов`язаний, не судимий,

визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього передбачений ст. 76 цього ж Кодексу обов`язок попросити вибачення у потерпілого.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

05 березня 2017 року приблизно о 21-ї годині ОСОБА_6 , у стані алкогольного сп`яніння, по вул. Богдана Хмельницького в м. Рахів Закарпатської області, знаходячись на задньому сидінні в салоні службового автомобіля марки «ВАЗ 2121», з метою перешкодити виконанню службових обов`язків працівнику поліції, здійснив активну фізичну протидію та умисно завдав один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область обличчя оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_8 , який відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця лівої щоки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 68 від 09.03.2017 потягли за собою розлад здоров`я до 6 днів, і згідно п. 2.3.5 Наказу МОЗ України від 17.05.05 № 6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 та призначене йому покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. 75 КК України, вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком, суд необґрунтовано не поклав на нього передбачені ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу обов`язки. При цьому, вказує на те, що відсутністю у рішенні суду в частині покладення на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, певних обов`язків, унеможливлює покладення таких осіб на облік, контроль за їх поведінкою з боку органів пробації, і відтак нівелює основний кримінально-правовий зміст звільнення від відбування покарання з випробуванням. Також посилається на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, а тому, не покладення на нього передбачених ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків, не сприятиме його належному виправленню, а відсутність контролю органами пробації за його поведінкою успішному випробуванню. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким покласти на ОСОБА_6 передбачені ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язки, а в решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_8 , неявка якого з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що апеляційним судом потерпілому своєчасно надіслані повідомлення, в яких указується про час та місце розгляду апеляційної скарги; що потерпілий подав до апеляційного суду заяву, в якій міститься прохання про розгляд апеляційної скарги без його участі, і вказується на те, що потерпілий апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі доводи апеляційної скарги прокурора, зазначає, що під час розгляду провадження місцевим судом ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавав повністю й щиро каявся в скоєному, що, враховуючи наведене, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорювались. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленні порядку їх дослідження та роз`ясненні, при цьому, прокурору, обвинуваченому та потерпілому прав, судом першої інстанції учасникам судового розгляду було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що при встановленні порядку дослідження доказів, при роз`ясненні учасникам судового розгляду прав та обов`язків вимоги ст. 349 КПК України порушені не були. Тому, враховуючи вимоги ст. 404 КПК України апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, у тому числі висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу потерпілому ОСОБА_8 , легких тілесних ушкоджень при виконанні ним службових обов`язків, а також кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України, виду та строку призначеного покарання не перевіряються, визнаються належним чином вмотивованими, такими, що узгоджуються з вимогами закону, і перевіряються лише в межах доводів апеляційної скарги про те, що суд, звільняючи на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком необґрунтовано не поклав на нього передбачені ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу обов`язки.

Під час апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що повністю визнає вину в скоєнні злочину, щиро кається у його скоєнні. Не заперечував проти покладення на нього передбачених ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції може скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, а відповідно до статті 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо із цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Законом України від 07.09.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» статтю 76 КК України викладено в новій редакції та визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У частині 2 даної статті зазначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти інші обов`язки, у тому числі й попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого.
Системний аналіз указаних вище норм КК України свідчить про те, що, призначивши обвинуваченій особі покарання у виді позбавлення волі, звільняючи її від його відбування з випробуванням з іспитовим строком і застосовуючи щодо неї вимоги ст. 76 КК України, суд зобов`язаний покласти на цю особу передбачені частиною першою цієї норми права обов`язки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, застосувавши щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст. 76 КК України вказаних вище вимог закону не дотримався.
Так, у порушення вимог передбачених ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 не покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, що свідчить про неправильне застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, незастосуванням закону, який підлягає застосуванню.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити в цій частині новий вирок, яким покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, що забезпечить контроль за поведінкою ОСОБА_6 з боку органів пробації, а також сприятиме належному виправленню останнього та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі доводи апеляційної скарги прокурора, зокрема, те, що висновки суду першої інстанції у частині покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 передбаченого ч. 2 ст. 76 КК України обов`язку попросити вибачення у потерпілого прокурором не оспорюються, враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, не перевіряє, також визнає їх належним чином вмотивованими, такими, що узгоджуються з вимогами закону.

Тому, викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи як обґрунтовані підлягають задоволенню, ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок у частині застосування щодо нього вимог ст. 76 КК України скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність незастосуванням кримінального закону, який підлягає застосуванню, з ухваленням нового вироку.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість висновків суду про доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 та, які є безумовною підставою для скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу, яку подав начальник Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України ОСОБА_6 у частині застосування щодо нього вимог ст. 76 КК України скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 345 КК України ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробування з іспитовим строком один рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 76 цього ж Кодексу зобов`язати ОСОБА_6 попросити вибачення у потерпілого ОСОБА_8 ..
У решті вирок залишити без зміни.
На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у трьохмісячний строк із дня його проголошення.

Судді: