Справа № 159/4256/16-к
Провадження № 1-кп/159/231/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

малолітньої особи щодо якої застосовується примусові заходи виховного характеру - ОСОБА_5 ,

законного представника малолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_10 ,

педагога ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001426 від 13 липня 2016 року, у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ковеля Волинської області, українця, громадянина України, з незакінченою базовою середньою освітою,учня 7-класа комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа інтернат І-ІІ ступеня правознавчий ліцей з посиленою фізичною підготовкою Луцької міської ради Волинської області, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

Малолітній ОСОБА_5 , 12 липня 2016 року, близько 19 год., знаходячись біля залізничного мосту через річку Турія, що по вул.Ярослава Мудрого в м.Ковелі, під час конфлікту який виник на грунті особистих неприязних відносин із знайомим малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому удар кулаком правої руки в ліву частину голови,а саме в область лівого вуха та скроневої ділянки, внаслідок чого ОСОБА_7 впав спиною на землю. Після цього, ОСОБА_7 піднявся та отримав повторний удар в зазначену ділянку голови від ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_7 знову впав на землю в яму. Таким чином, малолітній ОСОБА_5 заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої черепно - мозкової травми з імпресій ним переломом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забій головного мозку з синдромом міліарного сладжу, підшкірних гематом в потиличній та лівій скроневій ділянка, які згідно пункту 2.1.3 б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Тобто, малолітній ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Незважаючи на те, що малолітній ОСОБА_5 відмовився від дачі показань, його вина у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, доводиться показаннями потерпілого, свідків, доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, малолітній потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що влітку 2016 року в післяобідню пору до нього зателефонував знайомий ОСОБА_12 та повідомив,щоб він підійшов до залізничних мостів м.Ковеля для з`ясування певних стосунків. Він та ОСОБА_13 на велосипедах приїхали в зазначене місце де були ОСОБА_14 , ОСОБА_12 і ОСОБА_15 .До нього підійшов ОСОБА_15 та штовхнув руками в груди, а також наніс удар в праву скроневу ділянку голови від я кого він впав. Коли піднявся то ОСОБА_15 повторно вдарив його кулаком в цю же ділянку голови і він знову впав при цьому відчув біль. Відсидівшись можливо хвилин п`ять він та ОСОБА_13 поїхали в напрямку домівок. Їдучи на велосипеді відчув, що дуже сильно болить голова і він не може говорити. В цей час зателефонував батько проте з ним він не міг говорити та в`їхавши в кущі впав, втративши свідомість. До свідомості прийшов тільки в лікарні. Категорично ствердив, що саме від ударів ОСОБА_15 він отримав тілесні ушкодження.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_8 показала, що в день заподіяння тілесних ушкоджень їй зателефонував чоловік та повідомив, що її син не дихає і знаходиться в лікарні. Коли вона приїхала в медичний заклад, побачила травмованого сина який не говорив, не реагував ні нащо. Через два дні перебування в реанімаційному відділенні Обласної клінічної лікарні він прийшов до свідомості та розказав, що під час конфлікту його побив ОСОБА_5 і як вона зрозуміла через якусь дівчину. Син перебував в лікарні 10 діб, будь-яких відшкодувань від сім`ї винної особи вона не отримала,а тому наполягає на відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди в судовому порядку.

У ході судового розгляду свідок ОСОБА_16 показала, що влітку 2016 року, в післяобідню пору вона та її друзі гуляли в м.Ковелі, серед них був ОСОБА_12 ,який зателефонував ОСОБА_17 прийти до них. Через деякий до них приєднались ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , які приїхали на велосипеді. Тоді ж, між ОСОБА_19 та ОСОБА_15 виник конфлікт, у ході якого вона бачила як ОСОБА_15 наніс удар ОСОБА_19 в ділянку голови від якого той впав.Коли піднявся то у відповідь вдарив ОСОБА_15 ногою. Як в подальшому проходила бійка вона не бачила. Ствердила,що що після конфлікту ОСОБА_18 та ОСОБА_13 залишили місце пригоди.

У ході судового розгляду свідок ОСОБА_20 показав, що влітку 2016 року він та ОСОБА_18 приїхали в район залізничних мостів м.Ковеля до своїх знайомих серед яких був ОСОБА_15 .Тоді,як він зрозумів із-за дівчини у них виник конфлікт,у ході якого він бачив як ОСОБА_15 штовхав ОСОБА_19 і одночасно наніс удар кулаком в скроневу ділянку голови від якого ОСОБА_19 впав на землю. Піднявшись ОСОБА_19 намагався вдарити ногою однак отримав в ту же ділянку повторний удар від якого знову впав. Через деякий час вони поїхали з місця пригоди. Проїхавши на велосипедах близько 500 метрів ОСОБА_19 повідомив його ,що дуже болить голова, а коли під`їхав його батько то вони відразу поїхали в лікарню.

Свідок ОСОБА_21 ОСОБА_22 показав, що наскільки пригадує влітку 2016 року він та інші особи у тому числі ОСОБА_23 та ОСОБА_18 зібрались в денну пору доби біля залізничного мосту через річку Турія в м.Ковелі та відпочивали. Там же між ОСОБА_15 та ОСОБА_19 виник конфлікт із-за того, що ОСОБА_19 непристойно обзивав матір ОСОБА_15 .Тоді він бачив,як один одному наносили удари, при цьому ОСОБА_19 падав на землю. Як саме і в яку ділянку тіла наносили удари він не пригадує. Ствердив,що після бійки ОСОБА_19 залишив місце пригоди, а в межах години дізнався від батька останнього,що ОСОБА_18 потрапив в лікарню із-за нанесення тілесних ушкоджень. Категорично ствердив, що крім ОСОБА_15 удари потерпілому ніхто не наносив.

Винуватість малолітнього ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України доводиться наступними письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 13 липня 2016 року, а саме ділянки розміщеної поряд із залізничним мостом над р. Турія по вул.Я.Мудрого в м.Ковелі, у ході якого присутній малолітній ОСОБА_24 вказав що в даному місці знайомому ОСОБА_7 було нанесено ОСОБА_5 тілесні ушкодженя; висновком експерта №256 від 08 вересня 2016 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_25 при судово-медичній експертизі відмічені тілесні ушкодження у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми з імпресій ним переломом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забою головного мозку з синдромом міліарного сладжу, підшкірних гематом в потиличній та лівій скроневій ділянках, які згідно пункту 2.1.3 б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Цим же висновком доведено : по тілу ОСОБА_7 було нанесено не менше двох ударів. Послідовність нанесення тілесних ушкоджень встановити не представляється можливим,нанесені в короткий проміжок часу; в момент заподіяння ударів потерпілий ОСОБА_7 був розміщений потиличною та лівою скроневою ділянками до травмуючого предмету. Згідно представлених медичних документів, змін положення тіла в момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не виявлено; вищевказані тілесні ушкодження ОСОБА_7 отримати в результаті падіння з висоти власного росту на тверду трав`яну грунтову поверхню як з прискоренням так і без такого-не міг; у потерпілого ОСОБА_7 після заподіяння вищевказаних тілесних ушкоджень залишилась здатність до активних дій (бігати,ходити,їздити на велосипеді)- до втрати свідомості; згідно представленої медичної документації на час доставлення потерпілого ОСОБА_7 в лікувальний заклад , а саме медичної карти стаціонарного хворого №7055-280 Ковельської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_7 на час поступлення 12.07.2016 року о 20 год. - даних за алкогольне (наркотичне) сп`яніння не виявлено.

Згідно ч.2 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося чотирнадцять років.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області вбачається, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак, малолітній ОСОБА_5 після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке виразилось у завданні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, вважає за доцільне застосувати щодо малолітнього ОСОБА_5 заходи виховного характеру у вигляді передачі малолітнього під нагляд матері.

Підставами для прийняття такого рішення являється те, що судом враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого неповнолітнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, характеристику на ОСОБА_5 який за місцем проживання характеризується позитивно та по місцю навчання посередньо, умови його життя та виховання.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Частинами 2 та 3 статті 105 КК України передбачено, що суд може застосувати до неповнолітнього в тому числі примусові заходи виховного характеру: передачу неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Статтею 498 КПК України встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

При вирішенні заявленого ОСОБА_8 цивільного позову, суд виходить із того, що ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 58, 63, 64, 127, 128, 129 КПК України має право звернутись в його інтересах з цивільним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої малолітньому.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні положення про відшкодування шкоди, відповідно до яких майнова шкода завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода завдана ушкодженням здоров?я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ст.23 ЦК України).

Разом з тим, суд враховує вимоги ч.1, ч.5 ст.1178 ЦК України відповідно до якої шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи,- якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.
Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли.
Законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_8 заявлено цивільний позов по відшкодуванню матеріальної шкоди на суму 6841,90 грн. Зазначений позов є частково підставним на суму,що становить 4515,90 грн. Понесені витрати пов`язанні з лікуванням неповнолітнього потерпілого і надання останньому медичних послуг, а також підтвердженні на вказану суму належними документами.
Задовольняючи частково заявлений позов по відшкодуванню моральної шкоди ,суд враховує вимоги ст.23 ЦК України, а саме умисний характер правопорушення,глибину моральних та душевних страждань, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, необхідність стаціонарного та амбулаторного лікування малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , а також тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках з однолітками, у зв`язку із вчиненням відносно нього кримінального правопорушення, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану його здоров`я, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що відшкодування у розмірі 15000 гривень є обґрунтованою компенсацією потерпілому за заподіяну моральну шкоду внаслідок кримінального правопорушення.

Крім цього, враховуючи, що особа, яка скоїла суспіль-небезпечне діяння ОСОБА_5 є малолітнім, тому усі витрати необхідно стягнути з законного представника ОСОБА_6 . В задоволенні іншої частини позову суд вважає необхідним відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.498, 501 КПК України, ст.ст.97, 105 КК України, суд,

у х в а л и в:
Клопотання прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_5 задовольнити.
Визнати, що малолітній ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
На підставі ч.2 ст.105 КК України застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 примусові заходи виховного характеру, передавши малолітнього ОСОБА_5 під нагляд матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на 2 (два) роки.
Контроль за виконання покласти на уповноважений підрозділ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області .
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 завданої матеріальної шкоди в розмірі 4515 (чотири тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн.90 коп. та 15000 ( п`ятднадцять тисяч) грн. завданої моральної шоди.
В іншій частині позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області, шляхом її подання через Ковельський міськрайонний суд Волинської області, протягом 30 днів з дня її проголошення.
Головуючий: ОСОБА_1