АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1006/17 Справа № 208/2853/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000262, за апеляційною скаргою прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Доманівка Миколаївської області, громадянина України, має чотирьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки із застосуванням п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 45 000 грн, на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 55 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових авто технічних експертиз у розмірі 1152 грн. та 1650,75 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 13 листопада 2015 року, приблизно о 06.00 годині, керуючи мобілем «ВАЗ 21099 ЗНГ», реєстраційний № НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проспекту Пеліна, в напрямку проспекту Леніна, в районі будинку № 41 в м. Дніпродзержинську (Кам`янське), не маючи перешкод технічного або механічного характеру, в темний час доби, за умови обмеженої видимості та необмеженої оглядовості, виявив, що у зустрічному напрямку рухається невстановлений легковий автомобіль із ввімкнутим світлом фар. Після зустрічного роз`їзду з невстановленим легковим автомобілем, водій ОСОБА_7 , із-за задньої частини зустрічного автомобілю виявив, що проїжджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо перетинають пішоходи ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , наближаючись до смуги руху автомобіля «ВАЗ 21099», однак ОСОБА_7 дану дорожню обстановку як небезпечну не сприйняв, своєчасно заходів гальмування не застосував та скоїв наїзд передньою частиною керованого автомобілю на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , в результаті чого потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні пошкодження за ознакою небезпеки для життя, а потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що знаходяться в причинному зв`язку з порушенням водієм вимог п. 18.1. ПДР України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є несправедливим внаслідок м?якості та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому, судом недостатньо враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а також характер суспільної небезпеки правопорушення.

Зазначив, що під час проведення досудового розслідування та в суді обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, намагаючись таким чином, уникнути передбаченої законом суворої відповідальності за скоєне, у скоєному не розкаявся, що недостатньо враховано судом при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити виправдувальний вирок, оскільки вважає, що висновки експерта, які лягли в основу вироку, зроблені на неповних даних, а у задоволенні його клопотання про проведення повторного слідчого експерименту було судом відхилено.

У судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від своїх апеляційних вимог та заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є батьком чотирьох малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв?язку і дійшов правильного висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України і з такими висновками колегія суддів повністю погоджується.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 провів в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, перевіривши в повному обсязі обставини на які посилалася сторона обвинувачення, дослідивши надані докази.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції кожен доказ дослідив повно і ретельно, надавши оцінку кожному доказу окремо.
Щодо доводів прокурора та обвинуваченого про невідповідність призначеного судом обвинуваченому покарання внаслідок м?якості та суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись вимогами ст.50, 65 КК України суд першої інстанції, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, його особу, обставини, які пом?якшують та обтяжують покарання і оцінивши їх у сукупності, дійшов правильного висновку, що покарання ОСОБА_7 можливо призначити із застосуванням ст.75 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
При призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який, згідно ст.12 КК України належить до тяжкого злочину, вчиненого з необережності, особу обвинуваченого, який працює та добре характеризується за місцем роботи і проживання, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Обставинами, які пом?якшують покарання суд, згідно ст.66 КК України, визнав те, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні чотирьох малолітніх дітей та задовільно характеризується за місцем роботи та проживання.
Обставини, які відновідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.
На підставі наведеного, з урахуванням обставин скоєного злочину, вчинення злочину з необережності, наслідків вчинення злочину настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості та потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних пошкоджень, а також обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, беручи до уваги особу винного, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосуванням до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів погоджується з призначеним обвинуваченому видом і строком покарання, вважає його необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання, як просить прокурор, а також для виправдування обвинуваченого.
7 листопада 2017р., обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», посилаючись на те, що він має чотирьох малолітніх дітей відносно яких не позбавлений батьківських прав, при цьому надав довідку служби у справах дітей Кам?янської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № Н-199 від 13.10.2017р., де вказано, що ОСОБА_7 не позбавлявся батьківських прав відносно малолітніх дітей.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін щодо заявленого обвинуваченим клопотання, які, кожен окремо не заперечували проти задоволення заявленого клопотання, вважає за необхідне, задовольнити клопотання ОСОБА_7 виходячи з наступного.
7 вересня 2017р. набрав чинності Закон України №1810-VІІІ від 22 грудня 2016р. «Про амністію у 2016 році».
Виходячи з п.в. ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, особи визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Оскільки ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який відповідно до ст.12 КК України не є особливо тяжким, вирок відносно нього не набрав законної сили, він має чотирьох малолітніх дітей, не позбавлявся батьківських прав і обвинувачений не заперечує проти застосування амністії, то колегія суддів, вважає за необхідне, на підставі п.в ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_7 від відбування основного і додаткового покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2017р. -звільнити.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, п.в ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року на підставі п.в ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді: