АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:665/2387/14-к
Номер справа № 11/791/20/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК України Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2017 року грудня місяця 13 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Потерпілого: ОСОБА_7

Захисника: ОСОБА_8

За участю підсудного: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 07 вересня 2017 року щодо :

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця: смт. Каланчак, Каланчацького району, Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и л а:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_9 про закриття кримінальної справи відносно нього, у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі ст.49 КК України підсудного звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а провадження у справі закрито.

Цивільні позови потерпілого ОСОБА_7 та прокурора в інтересах Каланчацької Центральної районної лікарні залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, потерпілий ОСОБА_7 подав апеляцію, в якій посилаючись на істотне порушення місцевим судом вимог кримінально-процесуального закону, а також неправильне застосування кримінального закону, просить ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 07 вересня 2017 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування доводів апеляції зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, не враховано думку потерпілого щодо можливості звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та не проведено судове слідство для того, щоб переконатися, що діяння, яке поставлено підсудному в провину, дійсно мало місце, містить склад злочину і особа винна в його вчиненні. Допустивши вказані порушення, місцевий суд, на думку апелянта, неправильно застосував п.4 ч.1 ст.49 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого, який підтримав доводи апеляції, прокурора, захисника та підсудного ОСОБА_9 , які просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, в судових дебатах сторони залишились на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п.10 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України (2012 року), кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанції і Верховним Судом України згідно з положеннями цього кодексу.

Враховуючи, що обвинувальний висновок відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України з матеріалами кримінальної справи надійшов до Каланчацького районного суду Херсонської області в грудні 2010 року (т.2 а.с.292-304), тобто до дня набрання чинності Кримінального процесуального кодексу України (2012 року), вказана кримінальна справа має розглядатися відповідно до положень Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року).

Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України (1960 року) вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до набрання вироком законної сили минуло десять років.

Відповідно до ст. 11-1 КПК України (1960 року) таке звільнення є обов`язковим, якщо тільки особа сама проти цього не заперечує і відсутні підстави, передбачені ч.5 ст. 49 КК України, коли давність не застосовується.

При цьому, згідно з положеннями ч.ч.2,3 ст.49 КК України, перебіг вказаного строку вважається закінченим, якщо особа не ухилялася від слідства та суду і не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, у зв`язку із чим судам слід вимагати від слідчого та прокурора наявності в матеріалах кримінальних справ доказів про те, що особа, стосовно якої вирішується дане питання, не вчинила протягом строку давності зазначених дій.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм матеріального і процесуального права, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язком суду, тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 09 серпня 2007 року скоїв тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Десятирічний строк, передбачений п.4 ч.1 ст.49 КК України, з дня вчинення злочину минув в серпні 2017 року.

07 вересня 2017 року підсудний ОСОБА_9 звернувся до Каланчацького районного суду Херсонської області із письмовим клопотанням про закриття кримінальної справи, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції, перевіривши наявність підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.49 КК України, та врахувавши вказані обставини справи, на думку колегії суддів, прийшов до обґрунтованого висновку щодо можливості задоволення клопотання ОСОБА_9 та звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.121 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, відповідно до ч.ч.2,3 ст.49 КК України, передбачені вказаною статтею строки давності можуть зупинятися, якщо особа, що вчинила злочин, ухиляється від досудового слідства або суду та перериватися, якщо до закінчення такого строку особа вчинить новий злочин середньої тяжкості, тяжкий чи особливо тяжкий злочин.

Із наданої прокурором довідки Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Херсонській області, від 12 грудня 2017 року, №4355/9/01/4-2017, вбачається, що ОСОБА_9 протягом десятирічного строку, з дня вчинення ним 09 серпня 2007 року тяжкого злочину, не ухилявся від слідства або суду та не вчинив нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Посилання апеляції потерпілого ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції не з`ясовано його думку з приводу можливості звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, зі змісту журналу та протоколу судового засідання від 07 вересня 2017 року (т.6 а.с. 90-92), вбачається, що головуючий суддя з`ясовував думку потерпілого ОСОБА_7 щодо можливості звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, на що потерпілий заявив, що заперечує проти задоволення клопотання та просив відмовити в його задоволенні.

Крім того, матеріали кримінальної справи свідчать про те, що місцевим судом в повному обсязі виконано вимоги ч.1 ст.282 КПК України (1960 року) та заслухано думку всіх учасників судового розгляду, щодо звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності. Зокрема, судом першої інстанції заслухано підсудного ОСОБА_9 , який підтримав своє клопотання та дав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України, його захисника, який підтримав клопотання підзахисного, а також прокурора, який не заперечував проти задоволення цього клопотання.

Під час апеляційного розгляду вказаної кримінальної справи, підсудний ОСОБА_9 пояснив, що вину не визнає, однак згоден на застосування відносно нього ст.49 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами, на цих підставах він дав згоду в суді першої інстанції.

Що стосується доводів апеляції потерпілого, з приводу того, що судом першої інстанції не проведено судове слідство, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінальної справи, вважає такі доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 23 грудня 2005 року, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку судове рішення.

Згідно з положеннями Глави 35 КПК України (1960 року), судове слідство є однією із стадій судового розгляду кримінальної справи при якому прокурором оголошується обвинувальний висновок та судом досліджуються докази з метою встановлення фактичних обставин справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.297 та ст.317 КПК України (1960 року), судове слідство починається з оголошення обвинувального висновку, а закінчується після розгляду судом усіх доказів, що є в справі.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, судом першої інстанції у відповідності до вимог Глави 35 КПК України (1960 року), під час розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_9 , проведено судове слідство, про що свідчить зміст журналів та протоколів судових засідань, від 18 липня 2017 року та 27 липня 2017 року (т.6 а.с. 40-55; 65-69).

Крім того, факт проведення судового слідства знайшов своє відображення і в оскаржуваному судовому рішенні Каланчацького районного суду Херсонської області від 07 вересня 2017 року, де головуючий суддя, навівши встановлені фактичні обставини справи, прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_9 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Посилання апеляції потерпілого ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції не досліджено факт набрання у відношенні ОСОБА_9 вироком законної сили, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.49 КК України, моментом закінчення перебігу строків давності передбачених вказаною нормою є дата набрання вироком законної сили.

Згідно з ч.1 ст.401 КПК України (1960 року), вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляції, а вирок апеляційного суду після закінчення строку подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 27 січня 2017 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 05 квітня 2017 року, було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Враховуючи вказаний факт, доводи апеляції потерпілого не мають під собою правового підґрунтя, оскільки оскаржувану ухвалу Каланчацьким районним судом Херсонської області було винесено за результатами нового судового розгляду, після скасування вироку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановивши наявність підстав для звільнення підсудного від кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України та переконавшись, що діяння, яке поставлено йому в провину, дійсно мало місце і містить ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи із цих підстав.

Доводи потерпілого, викладені в апеляції, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, оскільки, на думку колегії, суд першої інстанції повно і об`єктивно оцінив всі наявні в матеріалах справи докази та виніс обґрунтоване рішення по справі.

Даних, які б свідчили про те, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінально-процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни постанови, не встановлено, а тому апеляція потерпілого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.365,366 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляцію потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 07 вересня 2017 року, якою ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.121 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст.49 КК України, а кримінальну справу закрито без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Херсонської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та протягом трьох місяців, з дня проголошення судом апеляційної інстанції, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4