Провадження № 1-кп/470/86/17
Справа № 485/1226/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2017 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , педагога ОСОБА_7 , секретаря ОСОБА_8 ,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2017 року за № 0000324 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Червона Долина Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, не одруженого, утриманців не маючого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
03 червня 2017 року о 20 год. обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на другому поверсі під`їзду № 2 двоповерхового будинку багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, мотузкою від ключів, умисно наніс не менше двох ударів по спині малолітній ОСОБА_3 , чим спричинив два синці на спині, тобто легкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч.1 ст.125 КК України фактично визнав частково, суду показав, що проживає з родиною малолітньої ОСОБА_3 в одному будинку, але в різних під`їздах. Ввечері 03 червня 2017 року, коли він знаходився на другому поверсі, на сходовій клітці під`їзду, туди забігла ОСОБА_3 яка намагалася догнати сусідського хлопчика, він хотів її зупинити і вигнати з під`їзду, а тому виштовхував, можливо тому мотузка з ключами, що була у нього в руках, залишила слід на її спині. Цивільний позов не визнав, вважаючи його безпідставним.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 фактично частково визнав свою вину у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч.1 ст.125 КК України, його вина підтверджується іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Показами малолітньої потерпілої ОСОБА_3 яка під час судового розгляду показала, що ОСОБА_5 у під`їзді вдарив її ключами по спині, від ударів їй було боляче та були синці.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 допитана під час судового розгляду показала, що 03 червня 2017 року близько 20 год. додому прибігла ОСОБА_9 , яка плакала та розповіла, що її по спині ключами вдарив сусід ОСОБА_5 . Від цих ударів у доньки на спині залишились синці у вигляді смуг, тому через три дні вона звернулася із заявою до поліції та до лікарні. Цивільний позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 начальнику Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 , від 06 червня 2017 року, остання просила притягнути ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, за те, що 03 червня 2017 року о 20 год. у під`їзді двоповерхового багатоквартирного будинку вдарив її малолітню доньку мотузкою та ключами, спричинивши тілесні ушкодження (а.п.38).

Того ж дня слідчим СВ Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 було оглянуто під`їзд АДРЕСА_3 (а.п.39-40).

За висновком експерта № 105 від 07.06.2017 року у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , малися тілесні ушкодження у виді двох синців на спині, які утворилися від не менше як двох ударів тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею продовгуватої форми шириною близько 0,3 см, можливо від ударів мотузкою, шнурком чи іншим подібним предметом, за обставин зазначених потерпілою, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.п.46).

09 червня 2017 року під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 останній добровільно видав поліції мотузку (шнурок) чорного кольору з металевим кільцем, який було поміщено до спеціального пакету № 0028712 та вилучено до Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області (а.п.47-50).

За висновком експерта № 114 від 21 червня 2017 року два синці на спині ОСОБА_3 могли утворитися від ударів (удару) мотузком (шнурком) наданим на експертизу у спец. пакеті № 0028712, тобто виданим ОСОБА_5 під час обшуку ( а.п.53).

Таким чином, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину є доведеною та кваліфікує його дії за ч.1 ст.125 КК України, - як умисне легке тілесне ушкодження.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено, що він за місцем проживання характеризується негативно, оскільки на нього неодноразово надходили скарги мешканців багатоповерхового будинку у якому він проживає на неадекватну поведінку та напади на сусідів, не одружений, утриманців не має, раніше не судимий, є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням, не працює, отримує пенсію по інвалідності, на обліку у лікаря нарколога Снігурівської центральної районної лікарні не перебуває, однак знаходиться на обліку лікаря психіатра з діагнозом розлад особистості і поведінки внаслідок епілепсії (а.п.64-75). За висновком судово - психіатричного експерта № 251 від 21 липня 2017 року обвинувачений ОСОБА_5 страждав раніше та на момент інкримінованого діяння розладом особистості та поведінки внаслідок епілепсії, що суттєво впливало на здібність розуміти фактичний характер дій та керувати ними. Після вчинення інкримінованого правопорушення його психічний стан суттєво не змінився та він може розуміти свої дії під час судового розгляду (а.п.56-63). З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 підпадає під дію вимог ст.20 КК України, оскільки під час вчинення злочину, через наявний у нього психічний розлад, не був здатним повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, тобто є обмежено осудним.
Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
За результатами обстеження експерти прийшли до висновку, що ОСОБА_5 потребує госпіталізації та застосування примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом, що підтвердив допитаний під час судового розгляду експерт ОСОБА_12 , який також пояснив, що такий вид примусового заходу медичного характеру був визначений через можливість неотримання ОСОБА_5 належного лікування за місцем проживання. Проте, суд не погоджується з висновками експертів в частині щодо виду примусових заходів медичного характеру, які слід застосувати до ОСОБА_5 , з огляду на наступне.
На підставі п. 2 ч. 1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності. Види примусових заходів медичного характеру визначенні ст.94 КК України.
У відповідності до ч. 2 ст.94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу. Фактично з пояснень експерта слідує, що обраний вид примусових заходів обумовлений не психічним станом ОСОБА_5 , а ймовірністю неотримання ним належного лікування за місцем проживання. Однак відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 03 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», до неосудних (не здатних усвідомлювати свої дії або керувати ними) та обмежено осудних (не здатних повною мірою усвідомлювати свої дії або керувати ними) осіб за медичними критеріями не можуть застосовуватись однакові примусові заходи медичного характеру з числа передбачених частинами 3-5 ст.94 КК України. З огляду на те, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України ), судам слід враховувати, що до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватися лише цей вид примусових заходів медичного характеру. З урахуванням викладеного та з огляду на те, що під час судового розгляду не було встановлено об`єктивних даних які б свідчили про неможливість отримання ОСОБА_5 належного лікування за місцем проживання, суд доходить висновку, про необхідність застосування до обвинуваченого примусово заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Обставиною що пом?якшує покарання судом визнається психічний стан обвинуваченого ОСОБА_5 , що відповідає ст.66 КК України та п.6 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 03 червня 2005 року .

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є вчинення ним злочину щодо малолітньої особи.

З огляду на викладене вище враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , наявність як помякшуючих так і обтяжуючих покарання обставин, тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, обставини та наслідки його вчинення, думку законного представника потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, суд доходить висновку про призначення покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до п. "г" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, що набрав чинності 07.09.2017 року, особи, яких на день набрання чинності цим законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи підлягають звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, що визнані винними у вчиненні умисного злочину, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 Кримінального Кодексу України.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_5 до набрання чинності цим Законом вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням, та під час судового розгляду заявив клопотання про застосування до нього амністії, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2016 році» звільнивши від призначеного покарання, за п. «г» ст.1 вказаного вище Закону.

Щодо цивільного позову ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди завданої злочином, суд доходить наступного.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. При визначенні розміру моральної шкоди завданої ОСОБА_4 суд враховує тяжкість наслідків вчиненого злочину, характер і локалізацію тілесних ушкоджень заподіяних малолітній ОСОБА_3 , реальний обсяг моральних страждань, яких позивач зазнала у зв`язку із заподіянням її малолітній дитині тілесних ушкоджень та доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 300 грн. в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.
Процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити покарання у виді 180 ( сто вісімдесят) годин громадських робіт.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного за цим вироком покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, як інваліда третьої групи.

Застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру з наданням амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем мешкання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 300 (триста) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Речовий доказ по справі: мотузку чорного кольору, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Снігурівського ВП ГУНП знищити як предмет, що не представляє ніякої цінності.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області через Березнегуватський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1