Справа № 495/9992/16-к
№ провадження 1-кс/495/3813/2017
Ухвала
ІМЕНЕМ УКрАЇНи
29 листопада 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна

В С Т А Н О В И В :
29.11.2017 року прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про арешт майна.

Так, прокурор просить суд накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 16 системних комп`ютерних блоків, 16 комп`ютерних моніторів, 16 комп`ютерних клавіатур, 16 кординаційно-маніпуляторних пристроїв (мишка), які були вилучені 28.11.2017 по АДРЕСА_2 та упаковані в спеціальні пакети.
В клопотанні зазначено, що в провадженні Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 14.12.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003645, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України за фактом зайняття гральним бізнесом.
28.11.2017 року в ході проведення санкціонованого обшуку в приміщення по АДРЕСА_2 були виявлені та вилучені 16 системних комп`ютерних блоків, за номерами: 800007247, 200018142,200001130, 200009370, 700031008, 200078736, 200009367, 200011151, 800003509, 20070489, 104549438, 10454870, 20007131, 104578759, 2000516, 16 комп`ютерних моніторів за номерами: 20065738,20085712, 20065743, 20067755, 200665744, 20065733, 20065755, 200065896, 20065735, 20066575, 20065737, 90866, 20065742, 200665711, 200665753 , 16 комп`ютерних клавіатур, 16 кординаційно-маніпуляторних пристроїв (мишка), які були упаковані в спеціальні пакети.
Відповідно до договору оренди нежилого приміщення від 17.07.2017 укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 остання орендує в ФОП ОСОБА_5 зазначене приміщення, тому у слідства є достатні підстави вважати, що вилучене майно належить ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У відповідності до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора проарешт майна повинно бути зазначено:
- підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтуваннянеобхідності арешту майна;
- перелік і види майна, що належить арештувати;
- документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
- розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
В свою чергу, прокурором до клопотання взагалі не додано документів та інших матеріалів, якими він обґрунтовує доводи клопотання.
Прокурор також зазначає у клопотанні, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а зазначене у клопотанні майно в подальшому може бути використано як докази, тому просить накласти арешт на майно.
Аналіз змісту клопотання прокурора показав, що у зазначених процесуальних документах, окрім загальних формулювань, не доведено, у який спосіб зазначене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні за ч.1 ст.203-2 КК України.
Отже, клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України про накладення арешту на майно, не відповідає вказаним вимогам закону.
Відповідно до приписів ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
При цьому, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».
Вирішуючи питання про арешт, слідчий суддя, відповідно до ст.173 КПК України, повинен врахувати наслідки арешту майна для інших осіб.

Отже, судом встановлено, що відсутні правові підстави для арешту майна, передбачені ч.2 ст.173 КПК України, по справі відсутні особи, яким повідомлено про підозру та не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи вище викладені обставини та розглянувши матеріали клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна суд вважає, що таке клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 171-174 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
В задоволенні прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна відмовити
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1