Дата документу Справа № 320/6290/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/6290/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1032/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003293 від 28 червня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новомиколаївка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року, яким його засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного його затримання, а саме з 27 вересня 2016 року, зараховано у строк покарання період попереднього його ув`язнення з 27 вересня 2016 року по 20 березня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить вищевказаний вирок суду щодо нього змінити в частині призначеного покарання, застосувати ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Вказує на те, що він має на утриманні неповнолітніх дітей, одружений, потерпіла до нього претензій матеріального та морального характеру не має. Крім того, від покарання, призначеного за попереднім вироком, він звільнений у зв`язку із закінченням іспитового строку.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 27 червня 2016 року приблизно о 21 годині 20 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись навпроти будинку №98 по вул.Осипенко в м.Мелітополь, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, у ОСОБА_8 , яка розмовляла по мобільному телефону, вихопив з рук мобільний телефон, після чого втік з місця події, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1466 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і вважав, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статі Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, знову вчинивши тяжке умисне правопорушення, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав: щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому та сприяння встановленню істини у справі. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, але на мінімальний строк.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей не підтверджені матеріалами кримінального провадження, оскільки згідно з довідкою Пришибського селищного голови Михайлівського району, ОСОБА_6 проживає без реєстрації шлюбу разом із громадянкою ОСОБА_9 , яка має трьох неповнолітніх дітей.

При цьому, за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується як особа, яка періодично зловживає алкогольними напоями, постійного місця роботи не має, на його адресу надходили скарги та заяви від рідних та односельчан.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 20 березня 2017року по 20 червня 2017 року (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 20 березня 2017року по 20 червня 2017 року (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4