26.03.2018
Справа № 642/1212/18
1-кп/642/405/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
захисника: ОСОБА_6 ,
розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003210 відносно ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 , ч. 1 ст. 115 КК України, -
встановив:
В провадження Ленінського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 , ч. 1 ст. 115 України.
Судом на обговорення поставлено питання про доцільність продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Прокурор заявив своє клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, вказуючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечували проти продовження строку тримання під вартою вказуючи на відсутність підстав передбачених ст. 177 КПК України. Крім цього, вважали можливим змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою вказуючи на стан здоров`я обвинуваченого та необхідності проведення оперативного вртучання.
Вислухавши думку учасників процесу колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак суд не приймає доводи захисника та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою через стан здоров`я за відсутності медичної довідки.
Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого або зміни запобіжного заходу на більш м`який, враховуючи, що на даний час потерпілий, свідки та інші учасники судового провадження не допитані, докази у справі не вивчені, а тому вбачає наявність ризиків які враховані слідчим суддею під час обрання міри запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам встановленим ст.177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, -
ухвалив:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 24.05.2018 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя
Судді