Справа № 456/3182/17
Провадження № 1-кс/456/659/2017
УХВАЛА
про застосування запобіжного заходу
13 жовтня 2017 року слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001818 від 10.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, неодруженому, з середньою освітою, непрацюючому, раніше судимому вироком Стрийського міськрайонного суду від 07.06.2017 року за ч. 2 ст. 307, 69, ч. 5 ст. 72 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий звернувся з клопотанням до слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання покликається на те, що 10.10.2017 року близько 16 год. ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в місті Стрию в парку ім. Т.Г. Шевченка на грунтовій дорозі, що веде від входу до даного парку з вулиці Підзамче до виходу на вулицю Болехівську, вирішили вчинити протиправне заволодіння чужим майном, з метою власної користі та наживи, поєднане із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я. В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, підійшли до неповнолітнього ОСОБА_9 , який в той час знаходився на вищевказаній грунтовій дорозі парку, обступили його з усіх сторін, таким чином перешкоджаючи останньому пройти повз них. Після чого, ОСОБА_4 висловив до потерпілого вимогу передати їм свої грошові кошти та мобільний телефон. В той час, коли ОСОБА_9 проігнорував вимогу ОСОБА_4 , ОСОБА_8 з відома та згоди ОСОБА_4 та ОСОБА_7 приставив до живота потерпілого ОСОБА_9 ніж, в черговий раз висловивши вимогу передати їм свої грошові кошти, мобільний телефон та інше майно. Сприйнявши погрози вищевказаних осіб реально та побоюючись за своє життя та здоров`я, неповнолітній потерпілий ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон марки «NOMI і184» з навушниками марки НЕС-3990. Однак, переконавшись у тому, що даний мобільний телефон не вмикається, ОСОБА_7 висловив чергову вимогу до потерпілого щодо передачі їм грошових коштів. Переконавшись у тому, що мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 є справним, ОСОБА_8 вийняв із даного телефону сім-картку та повернув її власнику. В подальшому, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 скрились із місця події з майном потерпілого. Викраденим майном потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоди на загальну суму 500 гривень. Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні умисного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи за попередньою змовою із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, раніше судимий 07.06.2017 року вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області за ч. 2 ст.307, 69, ч. 5 ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці з конфіскацією майна, звільнений з місць позбавлення волі 07.06.2017 року, судимість якого у встановленому законом порядку не знята та не погашена, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку не має, за час перебування на волі не вжив жодних заходів з метою пошуку роботи, веде асоціальний спосіб життя, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності з корисливих мотивів, а тому виникла необхідність клопотати перед судом про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Прокурор та старший слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали, пояснили, що, на їх думку, необхідність взяття під варту підозрюваного є найбільш доцільним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а саме: запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на неповнолітнього потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Просять врахувати, що підозрюваний неодноразово судимий, 07.06.2017 року звільнений з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти клопотання щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у зв`язку з незадовільним станом його здоров`я та необхідністю постійного та систематичного лікування, що неможливо в умовах слідчого ізолятора.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 в судовому засіданні проти обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечила, просить обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистої поруки його батька ОСОБА_10 відповідно до заяви останнього про бажання взяти особу на поруки, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 на даний час хворіє на тяжкі захворювання (туберкульоз, ВІЛ (СНІД), гепатит С), потребує лікування, яке може бути забезпечене в умовах стаціонару, потребує встановлення групи інвалідності і проходження огляду.

Заслухавши пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного, його захисника, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні слідчих органів перебуває кримінальне проводження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001818 від 10.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 повідомлено 11.10.2017 року /а.с. 19-21/.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 11.10.2017 року ОСОБА_4 затриманий 11 жовтня 2017 року в 00 годин 35 хвилин /а.с. 17-18/.

Відповідно до п. «С» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, однією з підстав правомірного обмеження права на свободу й особисту недоторканність у кримінальному провадженні є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово тлумачив термін «обґрунтована підозра» і робив висновки про наявність чи відсутність такої у конкретних справах. Так, у справі «К.-Ф. проти Німеччини» 27.11.1997 року (заява №144/1996/765/962) ЄСПЛ наголошував, що обґрунтованість підозри, наявність якої має служити підставою для арешту, є невід`ємним елементом запобіжної гарантії проти свавільного арешту й затримання, що передбачено п. «С» ч. 1 ст. 5 Конвенції. Наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа ймовірно вчинила правопорушення. Однак, факти, які зумовлюють виникнення підозри, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який є необхідним на пізнішому етапі кримінального розслідування.

При розгляді даного клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя приходить до висновку, що старший слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри, висунутої ОСОБА_4 /сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення/, про що свідчать, зокрема: заява про вчинений злочин /а.с. 25/, протоколи огляду місця події від 10.10.2017 року /а.с. 26-32/, протокол допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , в якому останній описав усі обставини вчиненого відносно нього кримінального правопорушення /а.с. 35-38/; протокол пред`явлення особи для впізнання від 10.10.2017 року, під час якого потерпілий впізнав серед пред`явлених йому осіб ОСОБА_4 , підтвердивши той факт, що останній вчинив відносно нього кримінальне правопорушення /а.с. 43-46/; протокол допиту свідка ОСОБА_11 /а.с. 52-55/.

Таким чином, на даній стадії старший слідчий та прокурор навели переконливі факти того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні правопорушення, яке йому інкримінується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Положеннями ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Розглянувши клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді поруки, слідчий суддя приходить до висновку, що в обранні такого запобіжного заходу слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначив, що при обранні такого запобіжного заходу, як особиста порука, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру (народний депутат України, депутат місцевої ради, особа, яка відзначена державними нагородами тощо).

Суд не вбачає достатніх підстав вважати, що батько підозрюваного ОСОБА_10 є особою, що заслуговує на довіру, повагу до його наміру та бажання взяти на поруки сина-підозрюваного ОСОБА_4 . В заяві про взяття на особисту поруку не зазначається другий поручитель, який може взяти підозрюваного на поруки і нести відповідальність за його належну процесуальну поведінку. Наявність одного поручителя, в даному випадку, не може бути визнано достатньою. Доводи захисту є непереконливими, тому не прийняті судом до уваги.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Слідчий суддя погоджується з доводами старшого слідчого та прокурора про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, однак вважає недоведеними обставини про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Так, прокурором не враховано, що ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку з діагнозом ВІЛ інфекція IV клінічна стадія, ВДТБ з ураженням легень і периферичних лімфовузлів, хронічний вірусний гепатит «С», лікувався у «Львівському регіональному фтизіопульмонологічному клінічному лікувально-діагностичному центрі» з 08.06.2017 року до 08.08.2017 року і був переведений для продовження лікування в протитуберкульозний санаторій Немирів з 10.08.2017 року, на даний час пройшов обстеження на МСЕК для встановлення групи інвалідності по туберкульозу. ОСОБА_4 становить епіднебезпеку та потребує постійного медичного нагляду і лікування у лікаря спеціаліста.

Також, необґрунтованими є доводи старшого слідчого про те, що підозрюваний може переховуватись від досудового слідства і суду, впливати на неповнолітнього потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що за станом свого здоров`я підозрюваний ОСОБА_4 потребує постійного медичного нагляду і систематичного лікування, що неможливо в умовах позбавлення волі, слідчий суддя приходить до висновку, що підозрюваному ОСОБА_4 слід обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обираючи підозрюваному ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, ніж той який зазначений у клопотанні, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім цього, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine), який констатував порушення статті 2 ("право на життя") та статті 5 ("право на свободу та особисту недоторканість") Європейської конвенції з прав людини, одностайно ухваливши, що було порушення статтю 2 Конвенцiї щодо обов`язку держави захистити життя особи, яка перебувала пiд вартою.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, даних про його особу, який має постійне місце проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, стан його здоров`я, який хворіє рядом хронічних захворювань, потребує постійного медичного нагляду і систематичного лікування, зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176-179, 184, 193-194, 196-197 КПК України,
УХВАЛИВ:
У клопотанні старшого слідчого Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з метою уникнення в подальшому вчинення нових кримінальних правопорушень та переховування від органів досудового розслідування та суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до старшого слідчого Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , Стрийської місцевої прокуратури та суду, за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання та/або перебування.

Попередити підозрюваного ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на старшого слідчого Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1