Справа № 183/3275/17
№ 1-кп/183/293/18

У Х В А Л А
02 квітня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, не працюючого, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України разом з угодою про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену сторонами міру покарання, зазначив, що ініціатором угоди був обвинувачений.
Захисник не заперечував проти затвердження угоди.
Обвинувачений просив затвердити угоду, зазначив, що йому роз`яснювалися положення ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Дослідивши угоду про визнання винуватості, суд приходить до переконання про неможливість затвердження угоди з наступних підстав.
Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо є очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
В угоді про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_3 взагалі не зазначені зобов`язання, які повинен виконати обвинувачений для того, щоб прокурор не звернувся до суду з клопотанням про скасування вироку, ухваленого на підставі угоди.
Разом з тим, в судовому засіданні, ані обвинувачений, ані захисник не змогли повідомити, що ж саме повинен зробити/не зробити ОСОБА_3 , щоб прокурор не звернувся до суду з клопотанням про скасування вироку, ухваленого на підставі угоди, тобто наслідки виконання/невиконання угоди учасники даної угоди не розуміють.
Крім того, відповідно до угоди про визнання винуватості, сторони узгодили покарання за ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 10 200 гривень.
Однак, як було встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 взагалі не працює, за повідомленням прокурора матеріальне забезпечення останнього військовою частиною припинено у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини, тобто ОСОБА_3 не має постійного доходу, що також свідчить про неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Разом з тим, в угоді про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_3 зазначено, що: «підозрюваний розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України».
Проте, в судовому засіданні ані прокурор, ані обвинувачений разом зі своїм захисником не змогли пояснити різницю між зверненням прокурора до суду з клопотанням про скасування вироку та проведення судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України у разі невиконання угоди, що вказує на порушення вимог п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України, оскільки обвинуваченому не було належним чином роз`яснено наслідки невиконання угоди, що може бути обґрунтованою підставою вважати, що укладення угоди не було добровільним.
Разом з тим, неможливо залишити поза увагою і те, що під час судового засідання прокурором не було надано жодного доказу на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому злочині, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України, не надано жодного документу, який характеризував би особу обвинуваченого, що не дає суду можливості в повній мірі дослідити обставини вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_3 , надати правильну характеристику його особі для прийняття рішення про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України у разі якщо суд відмовляє в затверджені угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: затвердити угоду або відмовити в затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Враховуючи зазначені вимоги закону, а також те, що угоду надіслано до суду із стадії досудового розслідування, а не досягнуто та надано під час судового провадження, суд, не ставить на обговорення питання про відповідність/невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 7 ст. 474 КПК України відмовляє в затверджені угоди та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
Крім того, необхідно також зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України містить вичерпний перелік ухвал, які підлягають оскарженню, ухвала про відмову в затвердженні угоди та поверненні кримінального провадження для продовження досудового розслідування окремому оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1