Справа № 161/8421/17
Провадження № 1-кп/161/261/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 19 березня 2018 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002254, що надійшло з Луцької місцевої прокуратури 30.05.2017 року з обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, з неповною середньою освітою, не одруженого, українця, гр.України, раніше судимого, зокрема:

1. 03.06.2006 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,104 КК України надано іспитовий строк на 1 рік;

2. 23.12.2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.ст.186 ч.2, 190 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 01.10.2013 року звільнений із місць відбування покарання по відбуттю строку покарання.

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.2, 395 КК України.

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_8 12.06.2015 року будучи ознайомлений з ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2015 року про встановлення відносно нього адміністративного нагляду строком на 1 рік, із обмеженням у вигляді заборони виїзду за межі Луцька без відому органів внутрішніх справ, заборони відвідування закладів, де здійснюється реалізація спиртних напоїв на розлив, реєструватися 10-го числа кожного місяця в органах внутрішніх справ та попереджений про відповідальність, передбачену за порушення правил адміністративного нагляду, в порушення цих обмежень, в період часу з 10.08.2015 року по 29.05.2016 року, тобто протягом строку дії адміністративного нагляду, самовільно, без відому органів внутрішніх справ, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин залишив постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , про що органи Національної поліції не повідомив.

Доказами, на підтвердження встановлених судом обставин, є наступні.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України визнав повністю та суду дав показання, що порушив правила адміністративного нагляду, оскільки дійсно змінив місце проживання, про що не повідомив працівників поліції. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворого його не карати.

Допитаний свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердив, що ОСОБА_8 проживає на території його обслуговування. Після відбуття ОСОБА_8 покарання в місцях позбавлення волі та повернення на постійне місце проживання, до останнього як раніше засудженої особи був судом встановлений адміністративний нагляд на 1 рік з покладення певних обов`язків в тому числі не залишати місце постійного проживання без відповідного погодження. Однак ОСОБА_8 покладені на нього обов`язки судом неодноразово порушував за що відповідно відносно нього продовжували адміністративний нагляд. Пізніше ОСОБА_8 не повідомивши працівників поліції кудись зник та про причини зникнення не повідомив. ОСОБА_8 попереджався про кримінальну відповідальність за порушення адміністративного нагляду, про що були відповідні розписки підписані останнім.

Обвинувачення ОСОБА_8 за ст.395 КК України також підтверджується матеріалами зібраними під час досудового розслідування, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

- письмовим зобов`язанням ОСОБА_8 , згідно якого останній був ознайомлений із покладеними на нього судом обов`язками під час перебування під адміністративним наглядом;

- листком реєстрації, рапортами дільничного інспектора Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , згідно яких обвинувачений ОСОБА_8 не прибував на відмітку, реєстрацію в Луцький ВП ГУНП у Волинській області.

Крім того ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 31.07.2015 року, близько 14.00 год. перебуваючи поряд із залізничними коліями біля гаражного кооперативу «Автомобіліст-3», що за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 2Б, діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом та метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося у стисненні долонею правої руки задньої частини шиї неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , під час якого останній впав на коліна, повторно відкрито викрав із рук потерпілого мобільний телефон марки «Нокіа», вартістю 250 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «МТС» № НОМЕР_1 , вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилися гроші в сумі 6 грн., а також грошові кошти в сумі 420 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 686 грн..

Щодо обвинувачення за ст.186 ч.2 КК України ОСОБА_8 своєї вини не визнав та вказав, що він ніяким чином не причетний до вчинення відкритого викрадення чужого майна, а саме в потерпілого ОСОБА_5 та даного кримінального правопорушення не вчиняв.

Вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства.

Як вбачається із показань потерпілого ОСОБА_5 наданих в режимі відеоконференції, що два роки тому влітку він з дідусем поїхав в м. Луцьк щоб отримати гроші. Будучи на автостанції по вул. Конякіна в м. Луцьку познайомився з незнайомим чоловіком на ім`я ОСОБА_10 з яким його ідусь вживав спиртне. Максиму розповів, що хоче придбати мотоцикл, і той чоловік сказав, що неподалік в гаражному кооперативі продається мотоцикл, який йому потрібен. Вони двоє направилися до гаражного кооперативу по вул. КарпенкаКарого в м. Луцьку. Будучи біля гаражів незнайомий чоловік схопив його за шию та сказав віддати мобільний телефон і гроші, він погодився та віддавши мобільний телефон і гроші в сумі 420 гривень, відразу втік. Прибігши до дідуся на автостанцію йому все розповів і останній викликав працівників міліції. Під час проведення впізнання по фото він не впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 , однак працівник поліції сказав, що це саме та особа яка в нього забрала телефон та гроші.

Вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 не забирав в нього мобільний телефон та гроші, це була інша особа.

Перед впізнанням йому працівники поліції показували фото ОСОБА_11 і говорили, що саме він вчинив на нього напад.

В судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_6 та представника-адвоката ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_5 вказав, що влітку 2015 року він із дідусем приїхали в м. Луцьк щоб отримати гроші. Будучи на автостанції вони із дідусем зайшли поїсти, однак в закладі не було вільних місць. Тоді дідусь попросив якогось чоловік дозволу щоб біля нього присісти, той погодився. В подальшому вони познайомилися із незнайомим чоловіком, його звали ОСОБА_10 . Розговорилися про купівлю мотоцикла, ОСОБА_10 сказав, що неподалік його знайомий продає мотоцикл і вони обоє пішли на нього дивитися. Будучи неподалік гаражного кооперативу по вул. КарпенкаКарого в м. Луцьку, ОСОБА_10 схопив його за шию та сказав віддати мобільний телефон і гроші. Віддавши мобільний телефон та гроші в сумі 420 гривень він відразу побіг до дідуся і вони звернулися до працівників поліції, яким показав місце вчинення злочину. Обвинувачений ОСОБА_8 не здійснював на нього напад і не викрадав його мобільний телефон та гроші.

З обвинуваченим ОСОБА_8 наживо впізнання не проводилося, а проводилося по фотографіях і взагалі раніше з останнім ніколи не зустрічався. Працівники поліції говорили вказати на певну фотографію під час впізнання, щоб швидше закінчити дану справу.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що під час проведення слідчої дії впізнання за участю потерпілого ОСОБА_5 вона була присутня, де потерпілий не впізнавав по фото особи, яка в нього викрала мобільний телефон та гроші, а підписи вона та ОСОБА_5 ставили, так як працівники поліції попросили це зробити щоб швидше закінчити справу. Дану слідчу дію проводив слідчий ОСОБА_12 ..

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дав показання про те, що 31.07.2015 року він з внуком ОСОБА_5 будучи на автостанції №1 в м. Луцьку зайшов в кафе випити 100 грам горілки та пива, оскільки приїхав в м. Луцьк та отримав заробітну плату. Вони присіли за один столик із незнайомим чоловіком з яким в подальшому спілкувалися. Через деякий час він внуку дав гроші і той відійшов купити хліба, а коли повернувся то плакав і сказав що в нього забрали гроші та мобільний телефон. Коли внук пішов, то чоловік, який сидів біля них також через декілька хвилин кудись пішов.

В судовому засіданні вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 31.07.2015 року в кафе на автостанції за одним столом з ними не перебував.

Під час впізнання підозрюваного у вчиненні даного злочину йому надали чотири фото, однак він не був впевнений що саме ОСОБА_8 вчинив даний злочин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведено, що обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненими повторно, про що зазначено в обвинувальному акті.

Суд визнає не допустимим доказом протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_5 від 22.05.2016 року, так як проведений в порушення вимог ст.228 ч.1 КПК України, оскільки згідно показань потерпілого, перед проведення слідчої дії - впізнання, працівники поліції показували фотознімок ОСОБА_8 і говорили, що саме ОСОБА_8 вчинив на нього напад.

Згідно ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_8 з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, суд вважає, що вони є недостатніми для прийняття відповідного судового рішення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 ..

У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винності ОСОБА_8 поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

Приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд виходить із того, що докази сторони обвинувачення є суперечливими, такими, що не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами та документам, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При розгляді даного кримінального провадження суд додержується закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачаться на його користь і дійшов висновку про недоведеність вини в діях обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, а тому його слід виправдати у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України обвинуваченим ОСОБА_8 ..

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишені особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.395 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують та обтяжуються суд по справі не вбачає..

Обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення умисних злочинів, судимість за останній не знята та не погашена в установленому законом порядку, повторно вчинив новий злочин, негативно характеризується по місцю попереднього відбування покарання, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпечність, однак суд враховує, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, а тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ст.395 КК України, у виді арешту.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України та призначити йому покарання виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

ОСОБА_8 за ст.186 ч.2 КК України виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення згідно п.1 ч.1 ст.373 КПК України.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк перебування під варто з 08.00 год. 19.04.2017 року по 10.11.2017 року.

Враховуючи положення п.1 ч.1 ст.72 КК України рахувати, що обвинуваченим ОСОБА_8 покарання відбуте повністю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

ГОЛОВУЮЧИЙ :