У х в а л а
іменем україни

07 листопада 2017року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000393 за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Херсона, жителя

АДРЕСА_1 ,

громадянина України, судимого, останнього разу 01 листопада 2012 року за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, звільненого 07 грудня 2013 рокупо відбуттю покарання;

та ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Херсона, жителя

АДРЕСА_1 ,

громадянина України, судимого, останнього разу 05 лютого 2013 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого 27 червня 2014року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

- у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року засуджено ОСОБА_9 і ОСОБА_10 кожного за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 рокита покладено обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України;

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано та ухвалено новий вирок, яким призначено покарання:

ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;

ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

У касаційних скаргах:

- прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_8 з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону. Посилається на те, що апеляційний суд не виклав у своєму вироку пояснення засуджених, які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора та вважали, що призначене їм судом першої інстанції покарання відповідає вимогам закону, а також не навів мотивів на спростування доводів засуджених. Крім того, зазначає, що апеляційний суд не навів мотивів на обгрунтування прийнятого рішення. Просить призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції;

- захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на порушення кримінального процесуального закону. Вказує, що апеляційний суд не переконався в тому, що потерпілий ОСОБА_13 належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, та розглянув кримінальне провадження у його відсутність. Крім того, звертає увагу, що апеляційний суд не зарахував строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 у строк відбування ним покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України;

- засуджений ОСОБА_6 посилається на необгрунтованість його засудження. Зазначає, що не причетний до викрадення автомобіля і дізнався про те, що ОСОБА_14 і ОСОБА_15 незаконно заволодів автомобілем, лише після дорожньо-транспортної пригоди. Звертає увагу на наявність у нього на утриманні матері похилого віку та просить не позбавляти волі.

За вироком суду ОСОБА_6 і ОСОБА_8 засуджено за те, що вони спільно 09 червня 2015 року приблизно о 02.00год, знаходячись у подвірї домоволодіння АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоровя, нанесли ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження та викрали його автомобіль марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь судді,думку засудженого, який підтримав свою касаційну скаргу і просив призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції,пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу прокурора та вважав, що підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та захисника немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційнихскарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_10 , про його непричетність до викрадення автомобіля і про те, що він лише після дорожньо-транспортної пригоди дізнався від брата ОСОБА_14 ік ОСОБА_16 , що той незаконно заволодів автомобілем, перевірялися судом першої інстанції і визнані необгрунтованими, оскільки суперечать зібраним у кримінальному провадженні та дослідженим в судовому засіданні доказам. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 вчиненні інкримінованого злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_13 про обставини, за яких засуджені заволоділи його автомобілем, а саме пояснив, що він почув, як завівся його автомобіль і, побачивши всередині салону ОСОБА_14 іка Д.О., забрав ключ запалення, після чого ОСОБА_6 вдарив його, звалив на землю та утримував, а ОСОБА_14 і ОСОБА_15 бив його лядою від крану та руками по голові, внаслідок чого він втратив свідомість, а коли опритомнів, то засуджених та автомобіля у дворі вже не було. Наведені показання потерпілого суд обгрунтовано визнав достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами, зокрема, з показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; даними, що містяться у протоколах огляду місця події від 09.06.2015 року, проведеного на території домоволодіння ОСОБА_13 , в ході якого були вилучені сліди папілярних узорів та огляду місця події від 09.06.2015 року, проведеного навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , де було виявлено автомобіль зі слідами пошкоджень, в ході якого були вилучені сліди папілярних узорів; висновком експерта про те, що вилучені на місцях огляду папілярні узори є слідами пальців рук ОСОБА_10 і ОСОБА_14 іка Д.О.; висновком судово-медичної експертизи про характер ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_13 , час їх виникнення та механізм заподіяння; даними протоколів проведення слідчих експериментів за участю засуджених, сукупністю інших доказів.

Таким чином, суд дав повну і всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за обставин, викладених у вироку. Судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для прийняття правильного рішення. Докази, на яких побудовані висновки суду, є належними, допустимими, достатніми і достовірними.

Дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.

З вироку суду апеляційної інстанції вбачається, що суд, перевіряючи вирок районного суду щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_8 за апеляційною скаргою прокурора, звернув увагу на те, що суд першої інстанції, звільняючи засуджених від відбування покарання з випробуванням, не врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженими злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, фактично не взяв до уваги рецидив злочинів та особи винних, які раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності, проте не стали на шлях виправлення і новий злочин вчинили у стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням зазначених обставин апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що застосування ст. 75 КК України не сприятиме виправленню засуджених та попередженню вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
Апеляційний суд, дійшовши висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 і ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення засуджених від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, й ухвалюючи свій вирок, навів підстави для прийняття такого рішення.

З рішенням апеляційного суду погоджується і судова колегія, оскільки воно є обґрунтованим та вмотивованим належним чином. Посилання в касаційній скарзі ОСОБА_6 на наявність у нього на утриманні матері похилого віку, істотно не знижує суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, та не є обставиною, яка б стала підставою для звільнення його від відбування покарання.

Як убачається зі змісту вироку суду апеляційної інстанції, апеляційний суд виклав у вироку думку учасників судового розгляду щодо поданої прокурором апеляційної скарги, зокрема зазначив пояснення засуджених, які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора.

Доводи захисника про те, що кримінальне провадження розглянуто апеляційним судом всупереч вимогам кримінального процесуального закону, а саме без повідомлення потерпілого ОСОБА_13 про час та місце судового засідання, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких убачається, що потерпілий належним чином був повідомлений про призначення кримінального провадження в апеляційному суді, а також про час та дату, на яку було відкладено судове засідання.

Апеляційний суд розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_8 в межах апеляційної скарги прокурора та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність її задовольнити. При цьому навів переконливі доводи на підтвердження свого рішення, умотивувавши його належним чином.

Вирок апеляційного суду є законним та обґрунтованим, він відповідає вимогам ст. ст. 370, 420 КПК України.

Той факт, що апеляційним судом не було зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 у строк відбування ним покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, не є підставою для скасування вироку апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки дане питання може бути вирішене в порядку виконання вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і винести законні та обґрунтовані рішення щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3