ЄУН №331/430/18
Провадження № 1-кс/331/293/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2018 року місто Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність компетентних працівників Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:
16 січня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від ОСОБА_4 надійшла скарга на бездіяльність компетентних працівників Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування вимоги, викладеній в скарзі, зазначено, що 12 січня 2018 р. нею було подано до Олександрівського ВП Дніпроського ВП ГУНП в Запорізькій області заяву про вчинення дій, що містять ознаки злочинів, передбачених ст. 162, 194 КК України.
Зазначена заява про вчинення дій, що містять ознаки злочинів, передбачених ст. 162, 194 КК України від 05.01.2018 р., була отримана відповідальним працівником Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.
Після цього жодних дій, спрямованих на внесення наданих відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового слідства даним органом досудового слідства не вчинялося.
Вважає, що посадовими особами Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області не виконані вимоги, передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України.

На підставі викладеного, просить слідчого суддю зобов`язати компетентних працівників Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області відповідно до вимог ст. 214 КПК України, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 162, 194 КК України, за ознаками повторного незаконного проникнення ОСОБА_5 до володіння ОСОБА_4 та умисне продовження знищення або пошкодження чужого майна у великих розмірах, на підставі заяви ОСОБА_4 від 12 січня 2018 року.

Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив суд її задовольнити, посилаючись на її обґрунтованість.

Заявниця ОСОБА_4 в суді вимогу, викладену у скарзі підтримала.

Представник Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Частиною ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

З матеріалів справи вбачається, що представник Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області належним чином повідомлявся про розгляд скарги, про що свідчать матеріали справи.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: передбачено, що при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності представника Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, вивчивши доводи, наведені у скарзі та додані до неї документи, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 12 січня 2018 р. ОСОБА_4 було подано до Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області заяву про вчинення дій, що містять ознаки злочинів, передбачених ст. 162, 194 КК України, за ознаками повторного незаконного проникнення ОСОБА_5 до володіння ОСОБА_4 та умисне продовження знищення або пошкодження чужого майна у великих розмірах.
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до Листа № 1640/0/4-12 від 09.11.2012 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме п. 2 зазначено, що у ст. 303 КПК України визначено порядок оскарження бездіяльності, яка може полягати в наступному: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Слід мати на увазі, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Кожен, чиї права та свободи викладені у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, що діяли як офіційні особи (Рекомендація Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Державам-членам СЕ, прийнята Комітетом Міністрів 12.05.2004 року).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права, що визначено у рішенні ЄСПЛ «Chahal v. the UK», n. 145.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ 13.12.2012 року «Souza Ribeiro v. France» визначено, що особлива увага має приділятися забезпеченню оперативності вирішення питань, порушених при зверненні до засобу юридичного захисту, оскільки не виключено те, що надмірна тривалість такої процедури може позначитися на адекватності такого засобу.

Зазначена заява про вчинення дій, що містять ознаки злочинів, передбачених ст. 162, 194 КК України від 05.01.2018 р., була отримана відповідальним працівником Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.
Після цього жодних дій, спрямованих на внесення наданих відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового слідства даним органом досудового слідства не вчинялося.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 КПК України, з урахуванням положень Глави 26.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ :
Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність компетентних працівників Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань -задовольнити.

Зобов`язати компетентних працівників СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області відповідно до вимог ст. 214 КПК України, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви ОСОБА_4 від 12 січня 2018 року про вчинення дій, що містять ознаки злочину, передбаченого ст. 162, 194 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1