АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1308/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/1347/17
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000299 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 05 січня 1993 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ст.140 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, на підставі Указу президента України «Про амністію» від 18.08.1994 року звільнений від покарання; судимість в силу ст. 55 КК України (в редакції 1960 року) погашена;

2) 14 квітня 1995 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ст. 140 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 45 КК України, звільнений з іспитовим строком на 2 роки;
3) 11 жовтня 1995 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ст. ст. 140 ч.2, 43 КК України (в редакції 1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 06 січня 2001 року по відбуванню терміну покарання;
4) 31 березня 2003 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ст.ст. 309 ч.2, 15, 309 ч.2 КК України, до 2 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений відбування покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців;
5) 12 березня 2009 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ст. 263 ч.2 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень;
6) 03 листопада 2009 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ст. 309 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до ст. 71,72 КК України до призначеного покарання приєднано покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12.03.2009 року у виді штрафу 850 грн., яке повинно виконуватися самостійно, із застосуванням ст. 75,76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки; 24.02.2010 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області вирок від 03 листопада 2009 року змінено та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71,72 КК України, до покарання приєднано покарання за вироком від 12 березня 2009 року у виді штрафу в розмірі 850 гривень;
7) 17 травня 2011 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч.3 ст. 185, ст. 71, 72 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та штрафу 850 гривень, який визначено виконувати самостійно;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі та встановлено випробувальний термін на 2 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_7 покладені наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Держави судові витрати в сумі 439 грн. 80 коп.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст..100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив корисливий злочин за наступних обставин.
Так, 06 грудня 2016 року близько 20 години 20 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в аптеці, розташованій в магазині «Рост», за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 135/139, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою наживи, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку третіх осіб, повторно, шляхом вільного доступу взяв з торгівельного стелажу майно ТОВ «РОСТ ОК», а саме - роликову пилку для ніг «Sсholl Velvet Smooth», у кількості 1 шт., вартістю 562 грн. 25 коп., після чого вийшов з аптеки, не сплативши вартість зазначеного товару, чим спричинив ТОВ «РОСТ ОК» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, 14 грудня 2016 року близько 15 години 40 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у відділі косметики та парфумерії, розташованому в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою наживи, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку третіх осіб, повторно, шляхом вільного доступу взяв з торгівельного стелажу належне ФОП ОСОБА_9 майно, а саме - тональний крем ТМ «L'OREAL PARIS» Alliance Perfect, тон 4d/4w, об`ємом 30 мл., вартістю 285 грн. 00 коп., після чого вийшов з відділу, не сплативши вартість зазначеного товару, чим спричинив ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність , а саме застосуванням ст.75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України біль суворе, тобто у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, з реальним його відбуттям. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор вказую на те, що суд першої інстанції не обґрунтував у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення свій висновок про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та належним чином не мотивував, які саме дані про його особу дають підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Крім того, на думку апелянта, судом при призначені ОСОБА_7 покарання не враховано, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, судимості в законному порядку не зняті та не погашені, вчинив новий злочин, що свідчить про його категоричне небажання стати на шлях виправлення, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, у зв`язку з чим вважає, що судом необґрунтовано було застосовано норми ст.75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення обвинуваченого, щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, а сам обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України.
Зазначеним діям ОСОБА_7 суд дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, яке, згідно норм ст. 12 КК України, класифікується як злочин середньої тяжкості.
Разом з тим, обґрунтовано призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, суд першої інстанції безпідставно звільнив його від відбування покарання, застосувавши норми ст.ст.75 та 76 КК України, у зв`язку з чим вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, так як судом не враховані в повному обсязі вимоги ст.50 та 65 КК України.
Суд, обґрунтовуючи необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України у вироку послався на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також на тяжкість злочину та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Одні і ті самі підстави, якими суд першої інстанції одночасно обґрунтував призначення покарання та можливість застосування до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, не є переконливими, що свідчить про однобічну, помилкову оцінку обставин, які повинні враховуватися при призначені особі покарання, а призначене вироком покарання не узгоджується з вимогами, передбаченими ст.65 КК України.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Проте судом не приділено належної уваги вищезазначеним нормам і при призначенні покарання ОСОБА_7 не достатньо враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення корисливих злочинів, в тому числі проти власності, звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність - вчинив в період непогашеної судимості за попереднім вироком новий злочин.
Наведене характеризує ОСОБА_7 як суспільно-небезпечну особу, яка наполегливо не бажає становитися на шлях виправлення та перевиховання.
Що стосується щирого каяття ОСОБА_7 щодо своєї вини, то це саме по собі, при наявності вищевказаних обставин, не є підставою для застосування ст.75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки він раніше неодноразово звільнявся від призначеного покарання з випробуванням, але пізніше продовжував вчинювати нові умисні корисливі злочини, що свідчить про неефективність таких заходів, через те, що вони не сприятимуть перевихованню ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення поданої прокурором апеляційної скарги щодо скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості злочину та особи обвинуваченого, і ухвалення нового вироку в цій частині судом апеляційної інстанції, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними, враховує посередню характеристику на обвинуваченого, те, що він офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Обставиною, що пом`якшує покарання суд першої інстанції правильно визнав щире каяття що передбачено п. 1 ч. 1 ст.66 КК України та вірно встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та інші альтернативні види покарань не стануть дієвими для досягнення мети щодо його виправлення, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючої покарання обставини, в межах наближених до мінімальних санкції, що встановлені ч. 2 ст. 185 КК України строком на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, тобто в умовах ізоляції від суспільства, з реальним його відбуттям.
На думку колегії суддів таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1 КК України колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 п.3 ч.1, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4