АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.11.2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, громадянка України, із середньою освітою, не заміжня, яка має на утриманні малолітню дитину, тимчасово не працює, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі п.п. в, г ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_7 звільнена від відбування призначеного покарання.
Вироком встановлено, що 09.08.2017 р., приблизно о 17:20 год., ОСОБА_7 знаходилась в торговому залі магазину ТОВ «АТБ-Маркет», розташованому по пр. Перемоги 75-А, м. Харків, де в неї виник раптовий умисел на таємне викрадення чужого майна. Шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів вона вирішила таємно заволодіти товаром, приналежним магазину ТОВ «АТБ- Маркет».
Реалізуючи свій злочинний намір, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за рахунок чужого майна, упевнившись та скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає та не зможе їй завадити, ОСОБА_7 , пересуваючись по торгівельному залу магазину ТОВ «АТБ-Маркет», взяла перелічені у вироку косметичні засоби та продукти харчування, сховала вказаний товар до своєї сумки і, не маючи наміру розраховуватись за товар, пройшла касову зону магазину ТОВ «АТБ Маркет».
Загальна вартість вищевказаного товару становить 381,54 грн.
Проте довести свій злочин до кінця та розпорядитися викраденим майном на свій розсуд ОСОБА_7 не змогла з причин, які не залежали від її волі, оскільки злочинні та протиправні дії ОСОБА_7 були припинені охоронцем ТОВ «АТБ-Маркет» ОСОБА_8 .
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку).
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, застосуванням закону, який не підлягає застосуванню ст. 75 КК України; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; на підставі п. в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання. В обґрунтування скарги вказав, що вказаний закон про амністію містить імперативну вимогу щодо звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі. На думку апелянта, згідно з актом амністії обвинувачена підлягає звільненню від відбування призначеного покарання без установлення будь-яких обмежень. При цьому, застосування ст. 75 КК України передбачає звільнення від відбування покарання з призначенням іспитового строку, що тягне за собою певні обмеження прав та свобод особи. Таким чином, прокурор вважає, що суд не застосував підставу для звільнення Полторацької від відбування покарання, яка є найбільш сприятливою для неї, та двічі звільнив її від призначеного покарання всупереч вимогам закону.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляцію; обвинуваченої, яка погодилася із вироком районного суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 року ОСОБА_7 засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. На підставі п.п. в, г ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_7 звільнена від відбування призначеного покарання.
Аналізуючи доводи прокурора про зайве застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України при її звільненні від відбування покарання на підставі акту амністії, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання ОСОБА_7 та прийнятті рішення про звільнення від його відбування, районний суд врахував, що ОСОБА_7 скоїла злочин середньої тяжкості, матеріальна шкода потерпілому не завдана, тяжких наслідків не настало. Також були прийняті до уваги дані про особу обвинуваченої, яка ранiше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, судом визнано щире каяття обвинуваченої.
Обставин, що обтяжують покарання, вiдповiдно до положень ст. 67 КК України, судом не виявлено.
З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченої, районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі та її звільнення від відбування даного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Крім того, з посиланням на положення п.п. «в», «г» ст. 1 Закону України «Про амнiстiю у 2016 роцi», відповідно до яких звiльненню вiд вiдбування покарання у видi позбавлення волi на певний строк пiдлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжкими або особливо тяжкими вiдповiдно до ст. 12 Кримiнального кодексу України, які: 1) на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, за умови, що вказані особи не позбавленi батьківських прав; 2) на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами другої групи, районний суд звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, застосувавши до неї акт амністії, як таку, що має неповнолітню дитину, відносно якої батьківських прав не позбавлена, є інвалідом ІІ групи, просила про застосування амністії.
Вказані обставини свідчать про те, що правові та фактичні підстави для прийняття рішень про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ст. 75 КК України та згідно з п.п. «в», «г» ст. 1 Закону України «Про амнiстiю у 2016 роцi» є різними та не виключають необхідності розгляду судом питання про звільнення особи від відбування покарання з іспитовим строком за наявності зазначених у законі України про кримінальну відповідальність умов.
Крім того, відповідно до п. «а» ч. 2 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» застосування цього Закону здійснюється, в тому числі, щодо осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням.
Наведені обставини та системний аналіз Закону України «Про амністію у 2016 році», положень ст. 75 КК України свідчать про те, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, а при наявності передбачених законом підстав зобов`язаний застосувати до обвинуваченого акт амністії.
Рішення про звільнення особи від відбування покарання з іспитовим строком та за амністією не є взаємовиключними, більш того, суд повинен розглянути та за наявності підстав застосувати обидва вказані види звільнення.
Твердження прокурора в апеляції про те, що суд всупереч закону не застосував до ОСОБА_7 найбільш сприятливу для неї підставу для звільнення від відбування покарання є помилковими.
Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», у разі якщо до особи може бути застосовано декілька підстав, передбачених цим Законом, застосовується підстава, яка найбільшим чином поліпшує становище особи.
Зазначена норма закону регулює дії суду за наявності декількох підстав для застосування до особи акту амністії та не регламентує його дії при застосуванні положень ст. 75 КК України.
Також, слід зазначити, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за амністією звільняє її й від необхідності відбування іспитового строку, що свідчить про відсутність для обвинуваченої додаткових обтяжень, на що вказує в апеляції прокурор.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції прокурора, у зв`язку з законністю та обґрунтованістю оскаржуваного вироку суду.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя
Судді: