Справа №201/3670/18
Провадження № 1-кс/201/3159/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:
Заявник звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою, в якій просить суд скасувати постанову слідчого в ОВС першого СВСУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 31 січня 2018 року про закриття кримінального провадження № 00000023 від 12 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та безпідставною, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та передчасно, без дослідження всіх необхідних доказів та встановлення фактичних обставин.

Оскільки заявник відбуває покарання та утримується у ДУ «Менська виправна колонія (№91)», судом було призначено проведення судового засідання з розгляду даної скарги в режимі відеоконференції, проте через відсутність у суду технічної можливості (зайнятість залів судових засідань з відповідною технікою) проведення судового засідання в режимі відеоконференції виявилось неможливим.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

З урахуванням вказаного ч. 6 ст. 9 КПК України дозволяє суду застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України, та розглянути дану скаргу без участі заявника та прокурора з метою прийняття рішення в розумні строки.

Судом вжито заходів з метою отримання матеріалів кримінального провадження шляхом направлення запитів до органу досудового розслідування спрямованих на надання цих матеріалів, однак останній попри те, що запит суду отримував завчасно, матеріали необхідного кримінального провадження для дослідження та аналізу слідчому судді не надав.

Суд, дослідивши матеріали за скаргою, співставивши її доводи з вимогами закону, приходить до наступного.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого в ОВС першого СВСУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №00000023 від 12 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Постановою слідчого в ОВС першого СВСУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 31 січня 2018 року кримінальне провадження №00000023 від 12 січня 2018 року було закрито.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження №00000023 від 12 січня 2018 року, слідчий зазначає, про відсутність складу кримінального правопорушення, що стало причиною закриття цього провадження, при цьому слідчим не вказано, з чого він виходив, роблячи такий висновок, які слідчі дії ним були проведені спрямовані на встановлення обставин кримінального провадження.

Вирішуючи вимоги скарги, суд виходить з того, що прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні- вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Вирішуючи вимоги скарги, суд виходить з того, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Матеріали кримінального провадження №№00000023 від 12 січня 2018 року органом досудового розслідування надані не були, а відтак доводи скаржника щодо неповноти ведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не можуть бути спростовані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що свідчить про необхідність задоволення поданої скарги.

При здійсненні відновленого досудового розслідування цього провадження органу досудового розслідування необхідно перевірити викладені скаржником обставини, виконати необхідні дії і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення відносно подальшого провадження у даному кримінальному провадженні, яке має бути належним чином вмотивованим з всебічним, повним аналізом доводів викладених у тому числі в заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та необхідність скасування спірної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 110, 284, 303, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого в ОВС першого СВСУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 31 січня 2018 року кримінальне провадження №00000023 від 12 січня 2018 року скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1