Ухвала
Іменем України
29 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 370/1215/17

провадження № 51-1803 ск18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 , котра діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На зазначену ухвалу суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , в якій ставилась вимога про скасування вказаної ухвали районного суду та постановлення нової ухвали про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_6 за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 повернуто особі, яка її подала, з тих підстав, що ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_4 не є особами, які відповідно до статті 393 КПК України мають право подавати апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 , вказуючи себе представником ОСОБА_5 , ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та постановлення нової ухвали про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за пунктом 1 статті 284, пунктом 2 статті 110 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу правопорушення.

Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам статті 427 КПК України, суд дійшов до висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до частин 2, 4, 5 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування, визначених у статті 438 КПК України, зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України, а також захисником надаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, та судові рішення, що оскаржуються.

Однак, ОСОБА_4 не навів у касаційній скарзі обґрунтувань щодо незаконності, необґрунтованості та невмотивованості судових рішень. А посилаючись на порушення норм матеріального права, ОСОБА_4 не розкриває суть таких порушень та не наводить доводів, які б були підставами для скасування вказаних судових рішень.

Крім того, згідно з касаційної скарги та доданих до неї матеріалів слідує, що кримінальне провадження закрито щодо ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 366 КК України. Проте, ОСОБА_4 не зазначає правових підстав, з яких суд касаційної інстанції вправі вплинути на згоду ОСОБА_6 про її звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, а також можливості оскарження такого рішення не ОСОБА_6 , а іншою особою.

При тому, що ОСОБА_4 надає суду касаційної інстанції ухвалу районного суду від 02 жовтня 2017 року, яка не ідентифікує ані особу ОСОБА_6 , ані ОСОБА_5 , а також не є підтвердженням, що саме ця ухвала оскаржується ОСОБА_4 та вона була предметом апеляційного перегляду. Отже, ОСОБА_4 не додано судове рішення, що оскаржується.

Тобто, у касаційній скарзі ОСОБА_4 має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Також, вимоги ОСОБА_4 у касаційній скарзі викладені не у відповідності до статті 436 КПК України, в якій визначені повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ОСОБА_4 подано касаційну скаргу, що датована та підписана 19 жовтня 2017 року, на рішення районного суду від 02 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду від 20 листопада 2017 року. Тобто, до постановлення ухвали судом апеляційної інстанції, що також оскаржується. В той час, як на підтвердження повноважень ОСОБА_4 надає копію ордеру від 05 грудня 2016 року на надання правової допомоги у районному та апеляційному суді, копію договору №360-к про надання правової допомоги в порядку кримінального судочинства від 05 грудня 2016 року, а також копію довіреності на представництво інтересів ОСОБА_5 в таких судах, як місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний суд України.
Тобто, всупереч вимогам частини 4 статті 427 КПК України, ОСОБА_4 до касаційної скарги не додано оформлених належним чином документів, що підтверджували би повноваження представляти інтереси ОСОБА_5 саме у Верховному Суді.
Таким чином, недодержання ОСОБА_4 вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення її касаційної скарги без руху.
На підставі наведеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК України, суд

постановив:
касаційну скаргуОСОБА_4 від імені ОСОБА_5 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2017 року залишити без руху, надавши їй п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3