Постанова
Іменем України
27 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 346/4165/16-к
провадження № 51-855км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000502 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коломия Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Коломийського міськрайонного суду від 26 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 301 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн, ухвалою цього ж суду від 16 листопада 2016 року покарання у виді штрафу замінено на громадські роботи на строк 100 годин,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців 10 діб. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді арешту на строк 5 місяців 20 діб. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 6 105 грн 60 коп. та 3 000 грн моральної шкоди.
Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасовано та постановлено новий вирок, яким визнано ОСОБА_6 винуватим за ч. 1 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано за правилами ст. 72 КК України невідбуте покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, визначених ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2016 року, що становить 10 днів позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 днів.
Згідно з вироком Апеляційного суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він о 06 год. 11 квітня 2016 року неподалік магазину «Watsons» на вул. Валова у м. Коломия, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зірвав із шиї ОСОБА_8 частину ланцюжка та кулон, виготовлені із золота, тобто відкрито викрав майно ОСОБА_7 , заподіявши останній матеріальну шкоду на суму 6 105 грн 60 коп. Після цього ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційним судом при призначенні покарання ОСОБА_6 не в повній мірі враховано обставини, які обтяжують покарання, те, що злочин проти власності вчинено в період відбування покарання за попереднім вироком. Крім того, прокурор звертає увагу, що апеляційним судом безпідставно до призначеного за своїм вироком покарання, за правилами ст. 72 КК України частково приєднано невідбуте покарання у виді громадських робіт, в той час як за попереднім вироком ОСОБА_6 було визначено покарання у виді штрафу.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу з доповненнями, просив її задовольнити, вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони є необґрунтовані.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винуватого, який негативно характеризується, вчинив злочин в період відбування покарання за попереднім вироком, позицію потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, обставину, яка пом`якшує покарання наявність неповнолітньої дитини та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також з кримінального провадження вбачається, що апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора, який порушував питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку, повністю задовольнив апеляційну скаргу прокурора, а тому доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, з проханням скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції не ґрунтуються на вимогах закону, а саме ч. 1 ст. 421 КПК України.
При цьому ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Так, прокурор в апеляційній скарзі з доповненнями просив скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати за правилами ст. 72 КК України невідбуте покарання у виді громадських робіт, визначених ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2016 року і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 днів. У решті судове рішення залишити без змін.
За таких обставин суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості призначити ОСОБА_6 покарання на підставі статей 71, 72 КК України з урахуванням вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2015 року, оскільки це було б погіршенням становища засудженого.
Тому підстав говорити про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в даному провадженні Суд не вбачає.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни чи скасування вироку апеляційного суду, в тому числі і тих, про які зазначив прокурор в касаційній скарзі, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3