печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3288/18-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за клопотанням ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2017 у кримінальному провадженні № 0001065,-

В С Т А Н О В И В :
22.01.2018 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , яке передано слідчому судді ОСОБА_1 23.01.2018, про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/9649/17-к від 20.02.2017 на майно речі та документи, вилучені під час обшуку офісних приміщеннях, за адресою АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0001065.
Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, представник заявника стверджує, що органом досудового розслідування не доведено тієї обставини, що вилучені речі та документи, на які накладено арешт, не містять сліди злочину, чи якимось чином відносяться до кримінального правопорушення. Зазначає, що у рамках кримінального провадження № 0001065, жодній особі не пред`явлено підозру, а ОСОБА_4 жодним чином не причетний до вказаного кримінального правопорушення, а потреба у подальшому застосуванні арешту відсутня, а відтак він підлягає скасуванню.
Представник заявника адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, дослідивши матеріали клопотання про арешт майна, заслухавши обґрунтування представника заявника, приходить до наступного.
Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, у провадженні прокуратури м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001065, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2016 року, за фактом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, що призводять до порушення встановленого порядку маршрутизації інформації, за попередньою змовою групою осіб, що заподіяли значну шкоду (збитки, які у 100 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.361 ч. 2 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що що на території м. Києва за попередньою змовою групою осіб, з числа ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших, у тому числі працівників Національної поліції України, вчиняється злочин у вигляді несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем операторів мобільного зв`язку та передачі інформації з порушенням встановленого порядку її маршрутизації, а саме перемаршрутизації міжнародного трафіку з використанням високошвидкісного Інтернету, фродового GoIP - обладнання та GSM - шлюзів, що спричиняє збитки операторам мобільного зв`язку, які у 100 і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
У своїй неправомірній діяльності вказані особи використовують офісні приміщення за адресою АДРЕСА_2 , що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить ОСОБА_10 ; за адресою АДРЕСА_1 , що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить ПАТ "МІЖНАРОДНИЙ ЦЕНТР КУЛЬТУРНИХ ТА ДІЛОВИХ ЗВ`ЯЗКІВ "КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА"; та за адресою м. Київ, проспект Перемоги, 65, оф.256 та 260, що належить ВАТ «Камет» на підставі свідоцтва про право власності.
17.02.2017 проведено обшук офісних приміщеннях, за адресою АДРЕСА_1 , в результаті якого виявлено та вилучено речі та документи.
Ухвалою слідчого судді від 20.02.2017 накладено арешт на вилучене майно, яке не входило до виключного переліку визначеного ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2017 при накладенні арешту слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України, врахував, що арешт необхідний з метою забезпечення зберігання речових доказів, оскільки вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України.
Разом з тим, під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що грошові кошти, які вилучені під час проведення обшуку офісних приміщеннях, за адресою м. Київ, вул. Ігорівська, 1/8, оф.4г, постановою від 17.02.2017 про визнання вилученого майна речовим доказом у кримінальному провадженні.
При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів , слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно є самостійною правовою підставою та Закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває. А отже, майно, яке має ознаки, визначені у ч. 2 ст. 167 КПК України, може підлягати арешту у кримінальному провадженні, в якому не повідомлено про підозру жодній особі, а відтак посилання представника заявника, що у ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не пред`явлено підозру, як на одну з підстав для скасування арешту, слідчий суддя не приймає уваги.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається представник заявника, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001065.
Варто зазначити, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно від 20.02.2017 була предметом апеляційного перегляду, за результатами якого 29.08.2017 Апеляційним судом м. Києва було встановлено, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, яке було тимчасово вилучено під час обшуку, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності та у колегії суддів не виникло сумнівів в обґрунтованості прийнятого слідчим суддею рішення.
За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_4 обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_4 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2017 у кримінальному провадженні № 0001065.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1