Справа № 307/3199/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.12.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із базовою вищою освітою, не одружений, сезонний робітник, раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили,

в с т а н о в и в :
Цим вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим і засуджений за те, що 17.05.2015 р., близько 06.40 год., з метою заволодіння чужим майном, умисно, таємно, через незачинене вікно, проник у спальню кімнату, будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 , звідки викрав електродриль зеленого кольору фірми "Bosh Combi 600-2", вартістю 837.85 грв., три рушники, вартістю 90 грв., кухонну скатертину вартістю 60 грв. та банку кави "Нескафе Голд" вартістю 58.05 грв. Всього Крулько викрав майна на загальну суму 1045.90 грв., але злочин ним не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як відразу після виходу з будинку він був виявлений та затриманий свідком ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність своєї винуватості у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію дій, просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону та ухвалити новий, яким призначити йому покарання за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75,76 КК України строком 1 рік. .В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що судом при визначення покарання належно не враховано обставини справи, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, завдані ним збитки, а також пом`якшуючі вину обвинуваченого обставини. У вироку також не наведено мотивів призначення покарання без застосування ст..75 КК України. Вважає незаконним те, що судом першої інстанції чомусь враховано при призначенні покарання його колишнє місце роботи в поліції, оскільки така обставина не виключає можливість застосування ст..75 КК України. В решті вирок просить залишити без змін.
Іншими учасниками судового розгляду апеляції та заперечення не подавались.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи поданої апеляційної скарги, прокурора про необґрунтованість поданої обвинуваченим апеляційної скарги та законність вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, внаслідок чого ці обставини, як і кваліфікація його діянь, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Поряд з цим, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі додержав вимоги ст.65 КК України, згідно яких засудженому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно з положеннями ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року, як і в ряду інших, Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції у даній справі не дотримав.
Зокрема, незважаючи на те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, як за своїм видом, так і розміром, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до нього ст. 75 КК України, з огляду на таке.
Із вироку суду першої інстанції видно, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, його позитвину характеристику за місцем проживання. При цьому, судом тут же констатовано відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, проте , посилаючись на колишнє місце роботи обвинуваченого у поліції, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 ст..75 КК України.
Перевіряючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі додержав вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, що, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, усвідомив свою вину до апеляційного розгляду справи, щиро розкаявся у скоєному, що свідчить про те, що він надає своїй попередній поведінці належну оцінку і дійсно готовий нести передбачену законом відповідальність.
Приймаючи до уваги ці та інші, наведені у вироку, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність, які обтяжують його, тяжкість злочину та відсутність шкоди, інші обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання, а тому він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне встановити обвинуваченому ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю один рік.
З врахуванням наведеного, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають до часткового задоволення, а ухвалений відносно нього вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - зміні, а не скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково .
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. На підставі ч.1 п.п.1,2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: