Справа № 284/896/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2017 року смт. Народичі
Народицький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з секретарем ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
за ч.2 ст.185, ч2 ст.190 КК України,
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 19.07.2016 року Народицьким районним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, маючи непогашену та не зняту в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, а скоїв нові, повторні кримінальні правопорушення при наступних обставинах. Так, 09.09.2017 року біля 12 години маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно з корисливих спонукань, повторно, перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав майно ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung GT E 1080-W», вартістю 252 грн., із сім-картою мобільного оператора «Київстар», вартістю 23 гривні, після чого з викраденим з місця події зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 275 гривень. Крім того, Крім цього, ОСОБА_4 09.09.2017 року біля 12 год. 05 хв., перебуваючи на подвір`ї житлового будинку АДРЕСА_2 , з корисливого мотиву, переслідуючи мету особистого збагачення злочинним шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, повторно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_5 , попросив у останнього належний йому велосипед, не маючи наміру повертати вказане майно, після чого потерпілий ОСОБА_5 передав велосипед, а ОСОБА_4 заволодів велосипедом марки «ММВЗ», вартістю 220 гривень та в подальшому розпорядився ним (велосипедом) на власний розсуд, а саме продав.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, та заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені відповідно ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.
21 вересня 2017 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення у відповідності до вимог статті 471 КПК України, згідно якої потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин; також сторони домовились про призначення обвинуваченому покарання за частиною 2 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України у виді 80 годин громадських робіт, остаточне покарання визначити на підставі ч.1 ст.70 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. В силу ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком в один рік та покладенням обов`язіків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю, просив суд затвердити угоду про примирення та призначити йому узгоджену міру покарання.
Потерпілий просив суд затвердити угоду про примирення та призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання
Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення між обвинуваченим і потерпілим та просив призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим суд виходив з такого.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.
Пунктом 1 частини 1 статті 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
У відповідності до частини 3 статті 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , за правилами статті 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкціям ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пунктом 1 частини 5 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Потерпілий також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 473 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Міра покарання, яка узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам й загальним засадам призначення покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 й призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись статтями 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,
Затвердити угоду про примирення, укладену 21 вересня 2017 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 та частиною 2 статті 190 КК України, і призначити йому покарання: за частиною 2 статті 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за частиною 2 статті 190 КК України у виді 80 годин громадських робіт, із застосуванням частини 1 статті 70 КК України, призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді 2 років позбавлення волі.
В силу статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк в 1 рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по справі велосипед марки «ММВЗ», мобільний телефон «Samsung GT E 1080-W» залишити власнику ОСОБА_5 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок до апеляційного суду Житомирської області через Народицький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з моменту його проголошення. При цьому вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченою, її захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кримінального процесуального Кодексу України, в тому числі не роз`яснення їй наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, її представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 Кримінального процесуального Кодексу України;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 Кримінального процесуального Кодексу України угода не може бути укладена.

Суддя: