Ухвала

01 лютого 2018 року

м. Київ
провадження № 51-2619 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
Згідно зі ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, однак наведених положень процесуального закону захисником не дотримано з огляду на таке.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і відповідно до ст. 433 КПК України перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не наділений повноваженнями досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ч. 1 ст. 438 цього Кодексу передбачені підстави для скасування або зміни судових рішень, якими є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Проте у поданій скарзі не міститься обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Також потерпілий, надаючи свою оцінку доказам, по суті заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не відноситься до підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції та виходить за межі його перегляду.
Разом із цим потерпілий, посилаючись у касаційній скарзі на необґрунтоване зменшення судом першої інстанції суми відшкодування моральної шкоди, не вказує при цьому у чому саме полягає така необґрунтованість.
Крім того потерпілий ставить суперечливу вимогу про скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, яка не узгоджується з його проханням скасувати вирок.
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження, як це передбачено ст. 428 КПК України.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі не усунення недоліків касаційної скарги в установлений строк, вона буде повернута.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3