Справа №480/2516/16-к 23.11.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/674/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000857 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, з середньою неповною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23.07.2008 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ст. 71 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі. Звільнений 06.08.2010 року умовно-достроково за постановою суду від 29.07.2010 року з невідбутим строком покарання: 11 місяців 27 днів;
- 21.07.2011 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі. Звільнений 30.12.2014 за відбуттям строку покарання;
- 03.06.2015 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_8

В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 3 червня 2015 року та остаточно до відбуття визначено ОСОБА_6 покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 16 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день ухвалення вироку 3 липня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання стосовно речових доказів.
Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що не згоден з призначеним йому вироком суду покаранням та вважає його занадто суворим та таким, що не відповідає особі засудженого.
Він вказує, що судом при призначені покарання не були враховані всі пом`якшуючи обставини, передбачені ст.66 КК України, а саме те, що він хворіє на туберкульоз та скоїв злочин внаслідок тяжких сімейних обставин.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 маючи достовірну інформацію про наявність у домоволодінні ОСОБА_9 батарей пічного опалення, якими було обладнане домоволодіння потерпілої, реалізуючи свій злочинний намір у ніч з 15.09.2016 року на 16.09.2016 року, більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, прийшов до її домоволодіння належного за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому взявши з собою металевий лом, пристосований для демонтажу чавунних батарей опалення.
ОСОБА_6 через віконний проріз потрапив до будинку та перебуваючи у приміщені будинку, за допомогою лому, демонтував три чавунні батареї.
Після цього, ОСОБА_6 розуміючи значну вагу вказаних предметів, що могло перешкодити останньому розпорядитись викраденим майном, тобто самостійно довести вчинення кримінального правопорушення до кінця, запропонував невстановленій у ході досудового розслідування особі перенести викрадене майно з місця вчинення злочину до території домоволодіння ОСОБА_10 , при цьому не повідомивши невстановлену особу про вчинення кримінального правопорушення. На пропозицію ОСОБА_6 невстановлена особа, не розуміючи, що своїми діями сприяє вчиненню злочину, надала свою згоду та разом з останнім вони перенесли викрадене майно до домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 .
Після цього, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_10 , ОСОБА_6 разом із невстановленою особою, попросили у останньої металевий молот, за допомогою якого в подальшому шляхом розбиття, подрібнили викрадене майно та для зручності подальшого транспортування помістили його до поліетиленових мішків.
З метою реалізації викраденого майна, ОСОБА_6 попросив свого знайомого ОСОБА_11 допомогти транспортувати майно до місцевого жителя ОСОБА_12 імова ОСОБА_13 , якому в подальшому і реалізував майно.
Своїми діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1600 гривень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цього злочину.
Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.
Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.
Призначаючи покарання суд у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у Обласному наркологічному диспансері з 18.06.2008 року з діагнозом зловживання каннабіноїдами, раніше неодноразово судимий, у тому числі, за злочин проти власності, судимість за який не знята і не погашена, вчинення злочину у період іспитового строку, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.
Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.
Посилання апелянта на визнання вини та щире каяття ОСОБА_6 у вчиненні злочину, відсутність обтяжуючих обставин, наявність хронічного захворювання, тяжкий матеріальний стан враховано судом при призначенні конкретного строку покарання.

А крім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних корисливих злочинів та звільнившись з місць позбавлення волі, маючи непогашену судимість на шлях виправлення не став, а вчинив інший злочин у період іспитового строку.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 8 постанови "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 23.10.2003 року № 7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за такий злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Як вбачається із матеріалів справи, достатніх підстав для призначення ОСОБА_6 , більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, немає.
З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання із застосуванням ст.69 КК України, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня отримання її копії.

Головуючий:

Судді: