Справа № 154/2257/17 Провадження № 11-кп/773/83/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
О К Р Е МА ДУМКА СУДДІ

23 березня 2018 року місто Луцьк

В провадженні Апеляційного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.289 КК України.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений подав заяву, в якій просив застосувати щодо нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки він приймав безпосередню участь в АТО.
На мою думку подана заява є передчасною і до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання особи визнанні винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров я особи, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
Тому обов`язковою умовою для застосування наведеної норми законодавства є те, що особа має відповідати сукупності всіх умов, викладених у ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», зокрема:
-вирок щодо якої не набрав законної сили, а також визнана винною у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України;
-захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України;
-брала безпосередню участь в анти терористичній операції у період її проведення, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
-отримала статус учасника бойових дій;
-не є особою, зазначеною у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» та статті 9 цього Закону.
Отже, лише сукупність вище перерахованих умов може бути підставою для застосування ч.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_3 не отримав посвідчення учасника бойових дій, тобто не набув статусу учасника бойових дій, що виключає можливість застосування щодо нього акту амністії.
Крім того, як вбачається із довідки № 2653 від 05.04.2015, виданої ТВО командира в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_3 в період з 14.01.2015 по теперішній час (на час видачі довідки) безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на підставі наказу від 17.03.2015.
Вказана довідка містить суперечності, оскільки згідно її даних ОСОБА_3 з 14 січня 2015 року бере участь в АТО, хоча наказ командира в/ч, на підставі якого він приймає участь в АТО, датований лише 17 березня 2015 року.
А згідно відповіді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.02.2018 №577, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №27 від 13 лютого 2015 року був призваний на військову службу по мобілізації.
Тобто, як вбачається із змісту наведених довідок, ОСОБА_3 вже з 14.01.2015 брав участь в АТО, тоді як наказ про призов його на військову службу по мобілізації датований пізніше 13.02.2015.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що військовий квиток у нього відсутній і йому не відоме його місцезнаходження.
За сукупності викладених обставин, вважаю, що заява ОСОБА_3 про застосування щодо нього ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» до задоволення не підлягає і є передчасною.
Суддя Апеляційного суду
Волинської області ОСОБА_2