11-кп/775/64/2018(м)
222/934/16-к

Єдиний унікальний номер 222/934/16-к Головуюча суддя у суді 1-ої інст.: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/775/64/2018(м) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.389 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області (м. Маріуполь) у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000031 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Володарського районного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Маріуполя Донецької області, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, не працюючу, не заміжню, судиму:

1) Володарським районним судом Донецької області від 29 жовтня 2014 року за ч.2 ст.125 КК України до 240 год. громадських робіт,

проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_7 до покарання призначеного вироком Володарського районного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року, частково приєднано покарання призначене вироком Володарського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року у виді 5 днів арешту, та остаточно призначено покарання у виді арешту на строк 1 місяць 5 днів, -

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що вона будучи особою, засудженою вироком Володарського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 240 год. громадських робіт, 05 січня 2015 року взятою на облік до Володарського МВ КВІ КДПтСУ в Донецькій області.

22 грудня 2014 року та 02 квітня 2015 року ОСОБА_7 роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, наслідки їх порушення, попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України, вручене направлення для відбування призначеного покарання до Тополинської сільської ради Володарського району Донецької області.

Однак ОСОБА_7 , діючи умисно, будучи обізнаною про призначене їй покарання та ознайомленою Володарським РВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області про умови та порядок відбування покарання, у встановлений час 23 грудня 2014 року, до Тополинської сільської ради Володарського району Донецької області не з`явилася, до відбування покарання не приступила.

19 січня 2015 року та 05 травня 2015 року ОСОБА_7 винесені письмові попередження за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

02 квітня 2015 року ОСОБА_7 відмовилася отримати направлення для відбування покарання на території Тополинської сільської ради Володарського району Донецької області, посилаючись на перебування на лікуванні, проте документів, підтверджуючих перебування на стаціонарному лікуванні чи наявності захворювань, які б перешкоджали відбуттю громадських робіт не надала.

18 травня 2015 року з Тополинської сільської ради Володарського району Донецької області надійшла інформація про те, що засуджена не приступила до відбування покарання.

Тим самим ОСОБА_7 ухилилася від відбування громадських робіт, а саме в період часу з 23 грудня 2014 року по 13 квітня 2016 року не відбула жодної години громадських робіт, призначених вироком суду, без поважних причин.

Не погодившись із вироком суду захисником ОСОБА_8 , діючим в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , подана апеляційна скарга, в якій захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю події і складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказав, що обвинувачена не ухилялась від відбуття покарання у виді громадських робі і направлення у Тополинську сільську раду не отримувала. Натомість ОСОБА_7 повідомила, що проживає в Орджонікідзевськлму районі м.Маріуполя і бажає відбувати покарання саме в цьому районі. Проте відповідальні особи КВІ в Орджонікідзевському районі її не викликали, а самостійно вона не змогла знайти їх місце розташування. Крім того, сторона обвинувачення не надала суду доказів того, що ОСОБА_7 була ознайомлена з переліком об`єктів, на яких вона повинна виконувати громадські роботи, переліком видів виконуваних робіт, і переліком видів робіт, які вона може виконувати. Також в суді першої інстанції стороною захисту був наданий документ КВІ Приморського району м. Маріуполя про те, що ОСОБА_7 повністю відбула покарання у виді громадських робіт за вироком Володарського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року, у зв`язку із чим була знята з обліку.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 змінив апеляційні вимоги, просив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати, звільнивши обвинувачену від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки, оскільки скоєне нею діяння втратило свою суспільну небезпечність і кримінальне провадження підлягає закриттю.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , прокурор просив її залишити без задоволення, а вирок суду, як законний і обґрунтований, залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги останнього, які просили вирок суду першої інстанції скасувати, звільнивши обвинувачену від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки, оскільки скоєне нею діяння втратило свою суспільну небезпечність і кримінальне провадження - закрити; прокурора, який, в свою чергу, заперечував відносно задоволення апеляційної скарги захисника, а вироку місцевого суду, як законний і обґрунтований просив залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в її межах, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, колегія суддів уважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 в ухиленні від відбування громадських робіт, будучи особо, засудженою до цього покарання, суд обґрунтовано послався на наступні докази.

З наданих в судовому засіданні суду першої інстанції пояснень свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 убачається, що засуджена ОСОБА_7 тривалий час не з`являлася до органу пробації, посилаючись на хворобу, до відбування покарання на момент звільнення свідка ОСОБА_9 в 2015 році з Володарського РВ КВІ так і не приступила. в телефонній розмові засуджена повідомила, що перебуває на лікуванні, кинула трубку і більше не відповідала. Зі слів сусідів за вказаною у запиті адресою ОСОБА_7 не проживала. У зв`язку з цим було надано відповідь про недоцільність передачі справи до Орджонікідзевського РВ КВІ. Влітку 2016 року особову справу було передано за місцем проживання ОСОБА_7 до Приморського РВ КВІ міста Маріуполя, чи відбуто покарання на теперішній час їй не відомо.

Вказані показання судом першої інстанції перевірено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони логічні, послідовні, об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пояснення свідків та матеріали кримінального провадження, в тому числі матеріали особової справи ОСОБА_7 №16/16, які були досліджені місцевим судом безпосередньо, в своїй сукупності спростовують доводи захисника та щодо необізнаності про умови, порядок та місце відбування покарання у вигляді громадських робіт, призначеного вироком суду, обов`язковість його відбування.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника щодо ненадання інспекцією ОСОБА_7 переліку об`єктів та видів робіт для відбування покарання, оскільки перелік підприємств, на яких засуджені особи відбувають громадські роботи заздалегідь погоджується між інспекцією, органом місцевого самоврядування та власником такого підприємства (установи, організації), а засудженій особі видається направлення на один з таких об`єктів для відбування громадських робіт, в даному випадку було видане направлення до Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються доказами, які були перевірені в суді першої інстанції та наведені у вироку.

Покарання обвинуваченій призначене відповідно до вимог ст.65 КК України, при цьому суд врахував тяжкість вчиненого нею злочину, дані про її особу, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Тому, на думку колегії суддів, призначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим, доводи захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують уваги.

Відповідно до ст.71 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з довідкою Приморського районного відділу КВІ м. Маріуполя ОСОБА_7 , засуджена Володарським районним судом Донецької області від 22 грудня 2014 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 240 год. громадських робіт, знята з обліку 07 жовтня 2016 року, у зв`язку з відбуттям покарання к повному обсязі.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд, призначаючи остаточне покарання обвинуваченій ОСОБА_7 на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, зазначив про часткове складання покарань за вироком Володарського районного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року та вироком Володарського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року, у виді 5 днів арешту, та остаточно призначив покарання у виді арешту на строк 1 місяць 5 днів.

Тоді як покарання, призначене ОСОБА_7 за вироком Володарського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року у виді 240 год. громадських робіт що в перерахунку, відповідно до ст.72 КК України, складає 5 днів арешту, остання відбула. У зв`язку з чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушив вимоги ст.71 КК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Володарського районного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_7 до покарання призначеного вироком Володарського районного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року, повністю приєднати покарання, призначене за вироком Володарського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року у виді 240 год. громадських робіт що в перерахунку, відповідно до ст.72 КК України, складає 5 днів арешту.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання повністю відбуте покарання за вироком Володарського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року у виді 240 год. громадських робіт що в перерахунку, відповідно до ст.72 КК України, складає 5 днів арешту, і до відбуття остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

Ухвала Апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4