Справа №574/1561/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/306/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 574/1561/16-к за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ананів-1 Ананівського району Одеської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований АДРЕСА_2 ), в силу ст.89 КК України раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість, застосувавши до ОСОБА_10 положення ст.69 КК України, оскільки він повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочинів, щиро кається, має неповнолітнього сина на утриманні, раніше не судимий, частково відшкодував завдану шкоду, відсутні обставини, які обтяжують покарання;

- обвинувачений ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він має на утриманні неповнолітніх дітей, не дав належної оцінки тому, що він щиро кається та активно сприяв розкриттю злочинів. Також зазначає, що він частково відшкодував завдану шкоду.

За вироком Білопільського районного суду Сумської області від 02.02.2017 ОСОБА_10 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України і йому призначено покарання: за ч.1 ст.185 КК України у виді арешту на строк шість місяців; за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглиненням менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Вироком суду ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 527,76 грн. за проведення судової експертизи.

Відповідно до вироку суду 15.11.2016 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в одній із кімнат будинку АДРЕСА_3 , таємно викрав грошові кошти в сумі 2000 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_14 майнової шкоди.

Того ж дня близько 14 год. 40 хв., не виходячи із вказаного будинку, ОСОБА_10 , перебуваючи в одній із кімнат, таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 1100 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_15 майнової шкоди.

17.11.2016 близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_10 незаконно проник до будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 20000 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_16 майнової шкоди.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги, просили застосувати до ОСОБА_10 положення ст.69 КК України, доводи прокурора ОСОБА_9 про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються.

Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника про порушення судом вимог кримінального закону при призначенні покарання та, як наслідок, визначення ОСОБА_10 занадто суворого покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та часткове відшкодування завданої шкоди. Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції встановлено не було.

Той факт, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, сам по собі істотно не впливає на визначення виду і розміру покарання і повинен враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами провадження, з якими кримінальний закон пов`язує призначення покарання.

Також судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 злочинів і взято до уваги дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, не працює, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи обвинуваченого про наявність на його утриманні, окрім малолітнього сина ОСОБА_17 , ще й інших неповнолітніх дітей, оскільки ці обставини не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, слід зазначити, що покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який є найбільш тяжким злочином серед усіх інших вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, було призначене судом першої інстанції обвинуваченому у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини цієї норми кримінального закону.

Таким чином, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для застосування до ОСОБА_10 положень ст.69 КК України, яка дає можливість призначення йому відповідно основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України, або ж перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях вказаних норм закону за ці злочини, оскільки незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, все ж таки ці обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів.

Визначивши ОСОБА_10 покарання в межах санкцій ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65-66 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Призначене обвинуваченому покарання, на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діянь, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження нових злочинів.

Що стосується клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зарахування часу його перебування під вартою у відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015), то колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на те, що згідно резолютивної частини вироку Білопільського районного суду Сумської області від 02.02.2017 вже було прийнято рішення про зарахування обвинуваченому в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 19.11.2016 до дати набрання цим вироком суду законної сили, тобто ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для пом`якшення покарання, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі обвинуваченим та його захисником, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року відносно ОСОБА_18 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4