06 березня 2018 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування доводів скарги заявник посилається на те, що 17.10.2017 року в приміщенні пункту розповсюдження державних лотерей ТОВ «РЕБЕЛ», за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 151, на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2017 року проведено обшук, під час якого було вилучено належне ТОВ «РЕБЕЛ» майно, а саме: системні блоки 8 шт.; консолі 6 шт.; монітори 7 шт.; флешкарти пам`яті 7 шт.; відеореєстратор 1 шт.; картрідер 1 шт.; блок живлення 1 шт.; картки учасника 9 шт.; термінал числової лотереї 1 шт.
Заявник зазначає, що на вилучення зазначеного у скарзі майна, за допомогою якого здійснювалася законна діяльність ТОВ «РЕБЕЛ» з розповсюдження білетів державних лотерей, та яке не містить ознак його використання шляхом надання клієнтам закладу для заняття гральним бізнесом, ухвалою слідчого судді дозвіл не надавався, а тому дане майно вважається тимчасово вилученим майном, на яке арешт не накладався.
Заявник 23.10.2017 року звернувся до прокуратури Запорізької області з клопотанням про повернення вилученого майна, однак 08.12.2017 року отримала відмову у його поверненні.
На думку заявника, вищезазначене тимчасово вилучене під час обшуку майно не має жодного відношення до розслідування кримінального провадження, а тому заявник просить визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Запорізької області, зобов`язати уповноважених осіб надати ухвалу про накладення арешту на вилучене майно, а у разі її відсутності повернути ТОВ «РЕБЕЛ» тимчасово вилучене майно.
У судове засідання заявник не з`явилася, подала суду заяву про розгляд скарги у відсутність представника ТОВ «РЕБЕЛ», вимоги скарги підтримує та наполягає на їх задоволенні у повному обсязі.
Прокурор у судове засідання не з`явився.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання слідчого проведено без фіксації судового процесу.
Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2017 року, надано дозвіл на проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де розміщено гральний заклад, на підставі якої 17.10.2017 року прокурором проведено санкціонований обшук за вищевказаною адресою, під час якого виявлено та вилучено комп`ютерну техніку та інше майно, відповідно до переліку, зазначеного у протоколі обшуку, зокрема: системні блоки 8 шт.; консолі 6 шт.; монітори 7 шт.; флешкарти пам`яті 7 шт.; відеореєстратор 1 шт.; картрідер 1 шт.; блок живлення 1 шт.; картки учасника 9 шт.; термінал числової лотереї 1 шт.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, огляду.
Статтею 169 КПК України закріплений вичерпний перелік випадків, коли тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене.
Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадку: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Вимогами ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено, що при обшуку слідчий, прокурор мають право оглядати та вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, при цьому вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, вважаються тимчасово вилученими.
Так, ухвалою слідчого судді від 20.09.2017 року надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення: ігрових автоматів (комп`ютерів), які надаються для гри клієнтам закладу, техніки та документів, що підтверджують факт заняття гральним бізнесом, мобільних телефонів, сім-карт мобільних операторів.
Враховуючи встановлені в ході розгляду скарги обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене в ході обшуку майно не є тимчасово вилученим, оскільки на його вилучення надавався дозвіл, тому вилучене майно не потребувало арешту.
Оскільки встановлення у вилученій комп`ютерній техніці та документах наявності ознак знарядь вчинення кримінального правопорушення, як підстави для визнання майна речовими доказами у кримінальному провадження, потребують спеціальних знать спеціаліста та експертного дослідження, які час розгляду скарги не проведено, підстави вважати вилучене майно таким, що не містить ознак, визначених ст. 98 КПК України, відсутні.
Посилання заявника у скарзі на висновки експертного дослідження від 08.10.2014 року та від 15.07.2016 року слідчий суддя не бере до уваги, виходячи з того, що з наданих висновків не встановлено, що комп`ютерна техніка, яка була досліджена експертом, є тією, що вилучена підставі ухвали слідчого суді, в тому числі, зазначені висновки складені до вилучення техніки, а матеріали скарги не містять даних, що на час її вилучення, техніка відповідала зазначеним висновкам експерта.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що за правилом встановленим ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Вирішення слідчим суддею вимог про визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб щодо неповернення тимчасово вилученого майна та зобов`язання надати ухвалу про накладення арешту на вилучене майно не охоплюється його повноваженнями, які мають реалізовуватися в спосіб, передбачений процесуальним законом.
З огляду на зазначені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга директора ТОВ «РЕБЕЛ» ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1