ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№5-498км17 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що має середню освіту, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого експедитором Богородчанської дільниці виробничого відділення ПАТ «Укратрансгаз», раніше не судимого,
- звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК із закриттям кримінального провадження на підставі ст. 46 КК у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави понесені судові витрати на проведення судових експертиз в загальній сумі 1 319,40 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2016 року ухвалу місцевого суду залишено без зміни.
Як встановив суд, 11 грудня 2015 року приблизно о 07 год. 50 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», під час руху автошляхом «Мукачеве-Львів», у напрямку м. Мукачеве, що між смт. Лисець Тисменицького району та смт. Богородчани при наближенні до попутного транспортного засобу, порушив вимоги п.1.2, п.2.3 (б), п. 10.1, п. 11.3, п. 12.1, п. 14.2(в), а саме: проявив неуважність, не передбачаючи при цьому можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, хоч повинен був і міг їх передбачити, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та те, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, розпочав маневр обгону та виїхав на зустрічну смугу, де вчинив зіткнення із автомобілем ВАЗ-2106, під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по своїй смузі руху у зустрічному напрямку. В результаті ДТП ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення кримінального процесуального закону просить ухвалу місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що ОСОБА_6 безпідставно звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим.
На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення від ОСОБА_6 в яких він, посилаючись на законність та обґрунтованість судових рішень щодо нього просить залишити їх без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. зазначає, що потерпіла до нього претензій не має, він повністю відшкодував завдану шкоду, вибачився та всіляко допомагав.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу, обговоривши доводи, викладені у скарзі та запереченнях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Доводи наведенні прокурором в касаційній скарзі про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону на думку колегії суддів є необґрунтованими та передчасними.
Так, відповідно до положень ст. 46 КК особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Згідно ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст. 46 КК України) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості.
Як вбачається з ухвали суду, ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, помирився з потерпілою, заподіяні ним збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку, цивільний позов прокуратури ним погашено повністю.
Тобто, всі переліченні ст. 46 КК підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності є в наявності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за примиренням сторін.
Окрім цього, доводи прокурора в касаційній скарзі про незаконне застосування ст.46 КК при наявності факту спричинення збитків державі, як організації суспільства, яка забезпечує захист загальносуспільних інтересів, є аналогічними тим, що були в апеляційній скарзі, належним чином перевірялись апеляційним судом та визнані безпідставними.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 433, 434, 436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», колегія суддів
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2