Ухвала

Іменем України

02 березня 2018 року

м. Київ
справа № 2-136/1996
провадження № 51-4352ск18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу судді Апеляційного суду Донецької області від 03 січня 2018 року про повернення заяви захисника про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 04 листопада 1996 року та ухвали цього ж суду від 30 червня 2000 року за виключними обставинами.
Суть питання
За вироком Запорізького обласного суду від 04 листопада 1996 року ОСОБА_4 визнано винним і засудженого до покарання у виді: за п. «в» ст. 93 КК (1961 року) смертна кара розстріл; за ст. 190-1 КК (1961 року) позбавлення волі на строк 15 років; за ч. 2 ст. 196-1 КК (1961 року) позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 222, КК (1961 року) позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 2 ст. 222 КК (1961 року) позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 3 ст. 42 КК (1961 року) за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді смертної кари розстрілу.
Ухвалою Верховного Суду України від 19 серпня 1997 року вказаний вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Ухвалою Запорізького обласного суду від 19 серпня 2000 року ОСОБА_4 покарання у виді смертної кари розстрілу, призначене за вирком цього ж суду від 04 листопада 1996 року, замінено на покарання у виді довічного позбавлення волі.
Не погоджуючись вказаним вироком Запорізького обласного суду від 04 листопада 1996 року та ухвалою цього ж суду від 19 серпня 2000 року, захисник ОСОБА_5 подав до Апеляційного суду Запорізької області заяву про перегляд зазначених судових рішень щодо ОСОБА_4 за виключними обставинами.
Суддя Апеляційного суду Запорізької області ухвалою від 03 січня 2018 року повернув заяву захисника ОСОБА_5 про перегляд зазначених судових рішень щодо ОСОБА_4 за виключними обставинами.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на допущені на його думку апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і (зобов`язати) призначити розгляд справи Апеляційному суду Запорізької області.
В обґрунтування своїх вимог захисника вказує, що апеляційний суд, залишивши поза увагою зміни в ст. 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та в ст. 33 КПК, які набули чинності 15 грудня 2017 року, дійшов необґрунтованого висновку про те, що суд апеляційної інстанції не може діяти як суд першої інстанції, а тому безпідставно повернув його заяву про перегляд за виключними обставинами вироку Запорізького обласного суду від 04 листопада 1996 року та ухвали цього ж суду від 19 серпня 2000 року щодо ОСОБА_4 .
Встановлені обставини та мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 460 КПКучасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, що набрало законної сили.
Згідно з ч. 1 ст. 463 КПКзаява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Частиною 5 ст. 33 КПК закріплено, що кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстав, визначених пунктами 1, 3 частини третьої статті 459 цього Кодексу, судом, який ухвалив рішення, що переглядається, а з підстави, визначеної пунктом 2 частини третьої статті 459 цього Кодексу, - Великою Палатою Верховного Суду.
Водночас частина 1 вказаної норми процесуального закону визначає, що кримінальне провадження у першій інстанції здійснюють місцеві (районні, міські, районні у містах, міськрайонні) суди.
Як убачається з ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 03 січня 2018 року, захисник ОСОБА_5 звернувся до цього суду із заявою про перегляд за виключними обставинами вироку Запорізького обласного суду від 04 листопада 1996 року та ухвали цього ж суду від 19 серпня 2000 року, постановлених в порядку КПК 1960 рокуяк судом першої інстанції. За результатами розгляду вказаної заяви апеляційний суд прийняв рішення про її повернення.
У 2012 році новим Кримінальним процесуальним кодексом України було змінено чинне кримінальне процесуальне законодавство, у зв`язку з чим Апеляційний суд Запорізької області позбавлений можливості здійснювати кримінальне провадження за виключними обставинами рішень Запорізького обласного суду, постановлених останнім як судом першої інстанції.
Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним в ухвалі від 21 квітня 2015 року. Апеляційний суд, який розглядав справи як суд першої інстанції, у зв`язку зі зміною чинного законодавства України не є судом першої інстанції, а тому позбавлений можливості здійснити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами.
З огляду на викладене, вирішення Апеляційним судом Запорізької області питань, пов`язаних із переглядом за виключними обставинами вироку Запорізького обласного суду та ухвали цього ж суду, постановлених ним як судом першої інстанції, суперечить правилам інстанційної підсудності.
Тому суддя апеляційного суду, встановивши, що заява захисника ОСОБА_5 про перегляд за виключними обставинами вироку Запорізького обласного суду від 04 листопада 1996 року та ухвали цього ж суду від 19 серпня 2000 року, суперечить правилам інстанційної підсудності, прийняв правильне рішення про її повернення.
Верховний Суд вважає, що ухвала судді апеляційного суду про повернення заяви захисника відповідає вимогам кримінального процесуального закону, та погоджується з викладеними в ній доводами.
Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що апеляційні суди діють як суди апеляційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суди першої інстанції. Однак чинний Кримінальний процесуальний кодекс України на даний час не передбачає таких випадків.
З огляду на це, доводи захисника ОСОБА_5 про допущення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді його заяви, Верховний Суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 ..
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3