Справа №635/4883/17
Провадження № 1-в/635/637/2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

представник Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_4 ,

засуджений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дуніно Близнюківського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 червня 1993 року Лозівським міським судом Харківської області за ч.2 ст.81, ч.3 ст.81, ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 01 березня 1994 року Лозівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.140, ст.43 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі постанови Ковпаківського районного суду Сумської області від 01 серпня 1997 року звільнений 01 серпня 1997 року з Сумської виправної колонії №116 на невідбутий строк 1 рік 18 днів;

- 12 листопада 1998 року Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.81, ст.44 КК України до 1 року позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 12 січня 1999 року з Темнівської виправної колонії №100 Харківської області по відбуттю строку покарання;

- 03 січня 2002 року Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, 21 червня 2002 року рішенням Близнюківського районного суду Харківської області на підставі ч.2 ст.78 КК України повернутий в місця позбавлення волі на 3 роки, на підставі постанови Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2005 року умовно-достроково звільнений 17 лютого 2005 року з Темнівської виправної колонії №100 Харківської області на невідбутий строк 4 місяці 12 днів;

- 25 жовтня 2007 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покаранн з іспитовим строком 2 роки, 23 вересня 2009 року рішенням Близнюківського районного суду Харківської області повернутий в місця позбавлення волі на 2 роки, на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2011 року умовно-достроково звільнений 22 лютого 2011 року з Харківської випаравної колонії №43 на невідбутий строк 7 місяців 9 днів;

- 13 листопада 2012 року Ізюмським міським судом Харківської області за ст.395 КК України до 3 місяців арешту, звільнений 18 січня 2013 року з Диканівської виправної колонії №12 Харківської області по відбуттю строку покарання;

- 25 липня 2013 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.ч.1,2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 16 вересня 2013 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 28 березня 2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 263, ст.71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 засуджений 28 березня 2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання, частково у виді 2 року 2 місяців позбавлення волі, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2013 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 09 травня 2014 року.

Кінець строку відбування покарання 09 липня 2018 року.

Засуджений прибув до Темнівської виправної колонії (№100) 27 травня 2014 року.

31 серпня 2017 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбуття покарання умовно-достроково відповідно до вимог ст. 81 КК України.

В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник установи виконання покарань у судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не заперечував.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Суд, вислухавши думку прокурора, представника установи виконання покарань та засудженого, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи на засудженого ОСОБА_5 , вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення, викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 09 травня 2014 року. Під час тримання в Харківському СІЗО характеризувався посередньо, порушення режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався. Заохочень не мав.

З 27 травня 2014 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_5 , складеної 22 лютого 2017 року начальником відділення СПС Державної установи «Темнівська виправна колонія (100)» капітаном внутрішньої служби ОСОБА_6 засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» характеризувався посередньо, порушення установленого порядку відбування покарання не допускає, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. З метою стимулювання правослухняної поведінки адміністрацією установи заохочувався один раз. До промислової зони не працевлаштований, оскільки залучається до робіт з благоустрою установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, вживається з широким колом осіб. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься посередньо, іноді проявляє ініціативу. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», відвідує храм при установі. Соціально-корисні зв`язки з близькими родичами підтримує, стосунки доброзичливі, проте позитивного впливу на процес виправлення засудженого не мають.

Питання про застосування зміни умов тримання було розглянуто 30 вересня 2015 року, засудженому було відмовлено у застосуванні передбачуваної законодавством заохочувальної норми, як особі, що не стала на шлях виправлення. Питання про застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким було розглянуто 15 червня 2016 року, засудженому було відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Разом з тим, 22 вересня 2017 року начальником відділення СПС Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» капітаном внутрішньої служби ОСОБА_7 складено характеристику на засудженого ОСОБА_5 з якої вбачається, що засуджений характеризується задовільно, порушення установленого порядку відбування покарання не допускає. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочувався адміністрацією установи один раз. До промислової зони не працевлаштований, оскільки залучається до робіт з благоустрою установи, до праці ставить ся задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, вживається з широким колом осіб. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься посередньо, іноді проявляє ініціативу. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», відвідує храм при установі. Соціально-корисні зв`язки з близькими родичами підтримує, стосунки доброзичливі. Питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання було розглянуто 22 лютого 2017 року, засудженому було відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі, що не довела свого виправлення.

Вивченням даних щодо працевлаштування ОСОБА_5 встановлено, що з травня 2014 року по серпень 2014 року, з жовтня 2014 року по листопад 2014 року, с січня 2015 року по лютий 2015 року, з квітня 2015 року по січень 2017 року, з березня 2017 року по серпень 2017 року засуджений не працював. У вересні та грудні 2014, березні 2015 року та лютому 2017 року засуджений був працевлаштований до господарчої обслуги установи виконання покарань та виконував роботу прибиральника службових приміщень, в грудні 2014 року також був працевлаштований до цеху №3 установи виконання покарань та виконував роботи з виготовлення малопомітних перешкод. В грудні 2014 року, березні 2015 року, лютому 2017 року засудженому нараховувалася заробітна плата.

Згідно довідки бухгалтера державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_8 від 19 вересня 2017 року, за вироком суду у засудженого ОСОБА_5 зазначений виконавчий лист: 978,88 грн. на користь НДЄКЦ. Станом на 19 вересня 2017 року на виконання до бухгалтерії Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» виконавчі листи про стягнення збитку з засудженого не надходили.

Вирішуючи питання про виправлення ОСОБА_5 , суд враховує те, що за період часу, який пройшов з дня відмови засудженому в представленні матеріалів до суду на умовно-дострокове звільнення пройшов незначний період часу, а саме з 22 лютого 2017 року по день розгляду справи, матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Застосування до засудженого в зазначений період часу, лише одного заохочення у вигляді подяки та сам факт задовільного ставлення засудженого до праці без наявності даних які б свідчили про його постійне працевлаштування, не є достатніми даними які б давали безсумнівні підстави суду вважати про становлення засудженого на шлях виправлення. Крім того, суд бере до уваги наявність у засудженого за вироком суду заборгованості у зв`язку із залученням по справі експерта у розмірі 978,88 грн. та відсутність даних про ініціювання засудженим питання, щодо повернення вказаних коштів.
За таких обставин, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_5 , який неодноразово судимий, відбував покарання у тому числі у виді позбавлення волі, до нього неодноразово застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 березня 2014 року та вважає клопотання ОСОБА_5 таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд -

п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її проголошення до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя