Справа № 554/5236/17
Дата документу 19.12.2017
19 грудня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, одруженого, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в :
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому трьохградчатої кістки лівого променево-запястного суглобу, забійних ран та саден шкіри голови, травматичного сколу 3-го зубу справа на верхній щелепі, саден шкіри лівого колінного суглобу, забійних ран правої гомілки, які згідно висновків судово-медичної експертизи № 694 від 25 травня 2017 року та № 721 від 30 травня 2017року кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 257 від 23 травня 2017 року причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали є порушення обвинуваченим ОСОБА_6 вимог п. п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України (далі - Правил), відповідно до яких:
п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».
Порушення вимог п. п. 10.1 та 10.9 Правил обвинуваченим ОСОБА_6 знаходилося у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків і останній мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати вимоги зазначених вище Правил.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, його винуватість у цьому підтверджується сукупністю зібраних по справі та перевірених в ході її судового розгляду доказів.
За час, що минув після пригоди обвинувачений не зробив навіть спроби надати їй допомогу або якимсь іншим чином сприяти усуненню наслідків, які настали із-за спричинення їй тілесних ушкоджень. Поведінку обвинуваченого розцінює як намагання уникнути покарання за вчинене, а його показання як такі, що не відповідають дійсності та є неправдивими.
При огляді місця дорожньо-транспортної пригоди 28 лютого 2017 року було встановлено місце наїзду на потерпілу, яке знаходиться на АДРЕСА_2 .
Оцінюючи зміст протоколу огляду, суд враховує, що він відповідає вимогам статті 104 КПК України, оскільки в ньому у визначеній зазначеною нормою КПК зафіксовані відповідні дані та дії учасників слідчої дії по їх встановленню, які в повній мірі узгоджуються з іншими доказами по справі, в зв`язку з чим суд визнає його як належний та допустимий доказ по справі.
Із додаткового висновку судово-медичного експерта № 487 від 12 травня 2017 року слідує, що у потерпілої ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому трьохградчатої кістки лівого променево-запясткого суглобу, забійних ран та саден шкіри голови, травматичного сколу 3-го зубу справа на верхній щелепі, саден шкіри лівого колінного суглобу, забійних ран правої гомілки, які могли утворитись від дії тупих обмежених предметів, вірогідніше з наданим прискоренням, переважно ззаду наперед, можливо в строк та при обставинах, вказаних потерпілою, кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Суд оцінює висновок судово-медичної експертизи, виходячи з вимог статей 101 та 102 КПК України, яким він повністю відповідає.
При перевірці показань обвинуваченого, який брав участь у проведенні слідчого експерименту 23 травня 2017 року встановлено місце наїзду на потерпілу, яке співпадає з вказаним останньою. З його слів встановлено, що потерпілу він помітив під час руху заднім ходом на відстані близько 2 м від автомобіля, а також місце, де вона знаходилась після зупинки ним автомобіля.
Вказані дані отримані за участю всіх учасників події, не спростовані стороною захисту, тому є достовірними та підлягають врахуванню. Протоколи слідчих експериментів складені під час їх проведення процесуально уповноваженою особою з зазначенням в них всіх реквізитів відповідно до вимог статей 104, 105 КПК України, в тому числі, мети проведення слідчих експериментів, застосування технічних засобів фіксації, тощо, підписані всіма учасниками слідчої дії з долученням до них фототаблиць та схем, належним чином оформлених, що свідчить про їх належність та допустимість.
В протоколах слідчих експериментів та доданих до них схем і фототаблицях повно відображені хід їх проведення та отримані при цьому результати, свідченням чому є наявність підписів на них всіх учасників слідчої дії, в тому числі і обвинуваченого, який результатів слідчого експерименту не тільки не спростовував, а, навпаки, підтвердив під час допиту його в суді.
В зв`язку з цим суд визнає протоколи слідчих експериментів від 17 та 23 травня 2017 року як належні та допустимі докази.
Згідно додаткового висновку судово-медичного експерта № 694 від 23 травня 2017 року показання потерпілої ОСОБА_4 дані нею під час проведення слідчого експерименту загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у неї.
Показання обвинуваченого ОСОБА_6 дані ним під час проведення слідчого експерименту, дещо входять в протиріччя щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілої. Зокрема, останній вказує, що: « …став у вищевказаному місці на праве коліно, спираючись ним на дорожнє покриття, ліва нога була зігнута у колінному суглобі, правою верхньою кінцівкою (випрямленою) оперся на дорожнє покриття, при цьому тильна сторона кисті була прикладена до дорожнього покриття, ліва верхня кінцівка простягнута вздовж тулуба», так як потерпіла контактувала, вірогідніше за все, з дорожнім покриттям передньо-зовнішньою поверхнею лівого колінного суглобу та лівої кисті, про що переконливо вказують дані анатомічної локалізації вищевказаних тілесних ушкоджень у останньої.
Аналізуючи зміст показань обвинуваченого та потерпілої, а також висновків додаткової судово-медичної експертизи, суд констатує встановлення факту невідповідності показань ОСОБА_6 об`єктивним даним, які були отримані під час проведення судово-медичних досліджень потерпілої, а отже невідповідності їх дійсності та надуманості.
Такий висновок суду ґрунтується ще й на тому, що потерпіла та обвинувачений до вказаної події не були знайомі, а тому відсутні об`єктивні підстави для обмови останнього у вчиненні злочину потерпілою. Факту перебування на місці пригоди в зазначений день і час при вказаних обставинах не заперечує і сам обвинувачений, визнаючи при цьому факт виявлення ним потерпілої на проїжджій частині, де він рухався. Механізм спричинення потерпілій тілесних ушкоджень згідно висновків експертів узгоджується з її показаннями, які з урахуванням цього та інших даних суд розцінює як такі, що відповідають дійсності та є правдивими.
На підставі цього, суд розцінює показання обвинуваченого як спосіб захисту від обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене, а тому до уваги їх не приймає.
Оцінюючи висновок експерта, суд виходить з того, що він в повній мірі відповідає вимогам статей 101 та 102 КПК України, оскільки містить в собі докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертну оцінку; обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання, інші відомості, яких вимагає Кримінально-процесуальний кодекс України. На цій підставі суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ висновок експерта.
Оцінюючи зібрані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки руху, що безпосередньо спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення ним злочину щодо особи похилого віку.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягується до кримінальної відповідальності, ніде не працює, одружений, на спеціальних обліках не перебуває, його ставлення до скоєного, поведінку як до скоєння злочину, так і після цього, характеристику його особи, висновок органу пробації, наявність обставин, що обтяжують покарання та відсутність тих, які його пом`якшують.
Водночас, судом враховуються і конкретні обставини справи, зокрема вчинення кримінального правопорушення в денний час доби, в умовах достатньої видимості.
Однак, поза увагою суду не може залишитись те, що обвинувачений, заподіявши потерпілій - жінці похилого віку, травму, не розкаявся в цьому, не здійснив добровільного відшкодування завданих злочином збитків, а також категоричне наполягання потерпілої на суворому покаранні та його реальному відбуванні обвинуваченим.
Сукупність указаних обставин дає суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, однак рахує за необхідне і достатнє застосувати до нього покарання у виді арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк.
В зв`язку з тим, що обвинувачений засуджується до арешту, який має відбувати реально, суд, зважаючи на характер вчиненого злочину, поведінку обвинуваченого, який не визнав вини, не розкаявся у вчиненому та не зробив будь-яких висновків щодо намірів свого виправлення та відшкодування заподіяної шкоди, з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання покарання, призначеного за цим вироком, вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Судові витрати у справі за проведення судової експертизи підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави, оскільки мають значення для справи та підтверджені відповідними розрахунками їх вартості.
Речових доказів по матеріалах кримінального провадження немає.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,
ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді арешту строком на п`ять місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Строк відбування покарання рахувати з 19 грудня 2017 року.
До набрання вироком законної сили обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.
Стягнути з обвинуваченого на користь держави 790,96 грн. судових витрат.
Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому та його захиснику права: подати клопотання про помилування, ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, заявити клопотання про доставку обвинуваченого в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

СуддяОСОБА_1