Справа № 363/1662/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1359/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 48 13.12.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 грудня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченої: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 повернутий прокурору, -

в с т а н о в и л а:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року вище вказаний обвинувальний акт повернутий прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.

Так, на думку суду першої інстанції, формулюючи обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 366 КК України, орган досудового слідства в обвинувальному акті не встановив і не зазначив подію вчиненого злочину і не виклав об`єктивну та суб`єктивну його сторону. Зокрема, в обвинувальному акті не встановлено і не зазначено: коли, в який період часу, яку посаду обіймала ОСОБА_7 ; в чому полягали покладені на неї посадові обов`язки, за якими встановлено здійснення нею організаційно-розпорядчих та адміністративно-розпорядчих функцій; які саме з цих функцій використано нею при вчинені інкримінованих дій; в чому конкретно полягає вчинення нею протиправного, кримінально-караного діяння; які конкретно вчинено неї дії або бездіяльність; за якими ознаками згадувана в обвинуваченні довідка вважається офіційним документом; коли, в який час, де, в якому місці, за яких обставин, у який спосіб, внаслідок яких саме дій вчинено службове підроблення; коли, в який спосіб, в якому місці, внаслідок яких дій встановлено, складено та видано підроблений документ; які саме в ньому відомості є заздалегідь недостовірними; яка визначена законна форма передбачена для виданої довідки, які реквізити в ній зазначено; яка форма вини особи, яка мета й мотиви вчинення дій інкримінованих обвинуваченій.

Також, в обґрунтування свого рішення судом в ухвалі зазначено, що враховуючи неодноразові зміни законодавцем норми ч.1 ст. 366 КК України, в обвинувальному акті всупереч вимогам ст. 5 КК України не викладена конкретна редакція цієї норми закону.

Тобто, формулюючи обвинувачення за ч.1 ст. 366 КК України, орган досудового слідства вдався до припущень щодо вчинення об`єктивної і суб`єктивної сторони злочину й всі необхідні доказування обставини не виклав, тому наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Оскільки, відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки не відповідає вимогам КПК України.

В апеляцій ній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвала суду є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, на думку апелянта, обвинувальний акт, за обвинуваченням ОСОБА_7 повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність (при цьому конкретно вказано кваліфікуючі ознаки) та формулювання обвинувачення. Також, прокурором в обвинувальному акті чітко встановленні об`єктивні і суб`єктивні ознаки, що дали змогу вірно кваліфікувати дії ОСОБА_7 .

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, підтвердила її доводи та просила задовольнити;

обвинуваченої і її захисника, які проти апеляційної скарги прокурора заперечували, просили відмовити в її задоволенні;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
У відповідності до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, серед іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті кримінального правопорушення (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

За змістом ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції послався на неконкретність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, а саме на не встановлення і не зазначення в обвинуваченні посади, яку обіймала обвинувачена та її посадових обов`язків, що надають їй статусу службової особи, а також часу, місця та обставин, за яких відбувалося кримінальне правопорушення, спосіб вчинення службового підроблення, ознаки підробленої довідки, як офіційного документу, а також форми вини, мети й мотиву вчинення інкримінованих обвинуваченій дій.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки в силу ст. 91 КПК України вказані обставини підлягають обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні.
Формулювання обвинувачення і правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення з посиланням на редакцію статті, за якою сформульовано обвинувачення.
Тому, на думку колегії суддів обґрунтованим є твердження суду першої інстанції в ухвалі про відсутність в обвинувальному акті посилання на конкретну редакцію норми закону при правовій кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки, як вбачається з обвинувального акту, формулюючи обвинувачення за ч.1 ст. 366 КК України та кваліфікуючи дії обвинуваченої, орган досудового слідства не врахував наявність змін вказаної норми закону та всупереч вимогам ст. 5 КК України, не виклав редакції ч.1 ст. 366 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_7 .

Оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідності обвинувального акта, складеного щодо ОСОБА_7 , вимогам ст. 291 КПК України та рішенням щодо повернення його прокурору для усунення недоліків.
Вказані висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та свідчить про порушення органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону і гарантованих законом процесуальних прав обвинуваченого, в тому числі і права на захист.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору є законною, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

УхвалуВишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України повернутий прокурору залишити без змін.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4