АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2154/17 Справа № 192/1665/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії №21, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року,

За участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відео конференції, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання має вісім стягнень за порушення режиму утримання, останнє з яких у вигляді догани, характеризується посередньо, не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участі в роботі самодіяльних організацій.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

В обґрунтування апеляційної скарги, засуджений вказує, що суд першої інстанції при розгляді його клопотання про звільнення від відбування покарання не врахував його дані, а саме, те що останній має заохочення, працює, хворіє на виразку.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, вислухавши думки учасників процесу та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в повній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до суду про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він приймає участь в благоустрою колонії, строк відбуття покарання є незначним, крім того він хворіє (а.кп.1).

Проте колегія суддів з думкою засудженого про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання через неналежне дослідження судом першої інстанції його особи погодитись не може, і вважає такі доводи необґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи відносно засудженого ОСОБА_6 встановлено, що останній відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21, але не постійно - на даний час днювальним відділення. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.кп. 9), на даний період часу має лише два заохочення, від 26.01.2016 та 20.07.2017 року. Проаналізувавши всі відомості про особу засудженого за весь період відбування ним покарання у своїй сукупності, факт перевиховання та виправлення, на думку колегії суддів, не підтвердився, про що суд першої інстанції правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі.

Так, вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2012 року ОСОБА_6 було засуджено за ст. 307 ч. 2, ст. 263 ч. 2, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.02.2009 року і остаточно до відбуття покарання призначено 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (а.кп. 7).

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2016 року в строк покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2012 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.02.2012 року по 23.05.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ст. 72 ч. 5 КК України.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_6 , останній відбуває покарання у Солонянській ВК №21, за час відбування покарання характеризувався позитивно, на профілактичному обліку не перебуває, мав стягнення у вигляді догани, під час відбування покарання засуджений не довів своє виправлення (а.кп.8,9).

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 в тій частині, що суд при вирішенні питання про його умовно-дострокове звільнення не дослідив належним чином матеріали, що характеризують його особу, не врахував, що він має заохочення, працює та хворіє на виразку.

Судом першої інстанції перевірялись зазначені доводи під час судового розгляду і суд прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Колегія суддів, враховуючи положення п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2, після з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, праці та навчання, щодо додержання ним вимог режиму, даних про особу засудженого ОСОБА_6 , за весь період перебування в установах відбування покарань, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання у своїй сукупності не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. Тому, погоджуючись з думкою суду першої інстанції щодо відсутності належних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання, колегія суддів вважає, що засуджений не підлягає умовно-достроковому звільненню.
Колегія суддів, вивчивши і врахувавши усі дослідженні обставини, у сукупності, виходячи з вимог ст. 81 КК України, де зазначено, що при застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого, враховуючи вимоги ст.154 КВК України, а також те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, оцінивши, у сукупності, всі обставини щодо клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4