Дата документу Справа № 314/1366/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/1366/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1377/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Софіївська виправна колонія №55»),

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про його умовно-дострокове звільнення.

Своє рішення суд мотивував тим, що наявність у засудженого ОСОБА_6 стягнень за порушення умов відбування покарання свідчить про те, що він не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд не врахував наявність у нього подяк, а також його працевлаштування у колонії.

Згідно з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, призначеного за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважала, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання про його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів провадження вбачається, що за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 12 вересня 2014 року по 28 січня 2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання засудженим ОСОБА_6 є 12 вересня 2014 року, а кінцем строку є 26 квітня 2018 року.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , останній, за час відбування покарання, характеризується посередньо, порушує вимоги режиму відбування покарання, має одне стягнення, яке не погашене у встановленому законом порядку, поряд з цим має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Працевлаштований, однак не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться байдуже. На профілактичному обліку установи перебуває як злісний порушник режиму відбування покарання.

29 квітня 2016 року комісією установи відмовлено засудженому ОСОБА_6 у заміні невідбутної частини покарання більш м`яким, згідно ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

26 грудня 2016 року комісією установи відмовлено засудженому ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні, згідно ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наявні в матеріалах провадження відомості не можуть свідчити про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та вважає, що останній не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому умовно-дострокове звільнення є передчасним, і не досягне мети, визначеної у ч.2 ст.50 КК України.

Доводи засудженого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4