АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1633/17 Справа № 200/8619/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000693 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі із змінами потерпілий просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або розглянути в суді апеляційної інстанції, де задовольнити заявлений ним цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яку зараз оцінено у 150 000 гривень. Також заявив клопотання про проведення судового слідства у відповідності до справжньої кваліфікації злочину за ч. 2 ст. 186 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не надав належної оцінки злочину та його наслідкам, а також порушив загальні засади кримінального провадження, такі як змагальність сторін та свобода в поданні ними до суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Посилається на те, що суд не врахував, що авто-технічна експертиза була проведена без його залучення і його даних по дорожньо-транспортній пригоді, та відбулася через тривалий строк, що вплинуло на іншу ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, а також експертом судово-медичної експертизи зроблений неправильний висновок про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень як середньої тяжкості.
Крім того, свідок, який був допитаний на стадії досудового слідства, не був викликаний у судові засідання, суд не направляв йому повістку, не оголошував причини його неявки.
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 4 250 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами, стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 суму завданих моральних збитків у розмірі 15 000 гривень; також вирішено питання щодо стягнення судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 22 березня 2017 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ-2105», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , рухався по вул.Бородінській з боку вул. Карла Лібкнехта в напрямку вул. Володарського у м. Дніпрі.

Під час руху ОСОБА_9 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, виїжджаючи на перехрестя з другорядної дороги вул. Бородинської, на якій встановлено дорожній знак № 2.1 Правил дорожнього руху України, не надав дорогу велосипедисту під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі вул. Січових Стрільців згідно дорожнього знаку № 2.3 Правил дорожнього руху України зліва на право по ходу його руху, внаслідок чого на перехресті вище вказаних вулиць скоїв з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку забійних ран, які розташовані на тлі саден: у лівій скронево-тім`яній області та тім`яній області ліворуч і у зовнішнього кута лівої надбрівної дуги; закритої хребтової травми з переломом правої дужки 3-го шийного хребця з переходом на його тіло, без неврологічної симптоматики; відкритого переломо-вивиху 1-го пальця правої кисті з рваною раною по долонній поверхні 1-го пальця правої кисті на суглобовій поверхні між нігтьовою то основною фалангами; синця на зовнішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу з переходом на його задню поверхню; 6-ти саден: на передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу з переходом на верхню третину лівої гомілки, на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, на зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, на передній поверхні правого колінного суглобу, на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. 16.11 та вимоги дорожнього знаку № 2.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить про те, що «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу із доповненнями до неї, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи потерпілого ОСОБА_7 щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження згідно з правилами ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Посилання в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_7 на те, що судовий розгляд кримінального провадження проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 22 березня 2017 року, план-схемою та фототаблицею до нього (а. к. п. 5-15 т. 1), згідно з якими зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, встановлено напрямок руху транспортного засобу та велосипедиста.
Дані, зафіксовані у протоколі огляду місця події від 22 березня 2017 року, підтверджують показання потерпілого ОСОБА_7 про місце наїзду, обставини наїзду, відсутність будь-яких перешкод для його руху та руху водія автомобіля «ВАЗ-2105», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , які є достовірними, оскільки узгоджуються із вказаними доказами, а також поясненнями самого обвинуваченого, який вину свою визнав та підтвердив той факт, що він порушив Правила дорожнього руху України, оскільки не надав перевагу в русі велосипедисту, який рухався по головній дорозі.
Під час досудового розслідування для перевірки і уточнення показань ОСОБА_9 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, згідно зі ст. 240 КПК України було проведено слідчий експеримент за його участю (а. к. п. 57-62 т. 1) та з урахуванням отриманих вихідних даних проведено судові автотехнічні експертизи № 6/10.1-336 від 24 квітня 2017 року та №6/10.1-393 від 18 травня 2017 року (а. к. п. 67-69, 81-83 т. 1).
Відповідно до висновків вищезазначених експертиз встановлено, що при заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
В даній дорожній обстановці велосипедист ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «ВАЗ 2105» своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою велосипеда до місця зіткнення.
Судом першої інстанції встановлено, що дії ОСОБА_9 перебували у причинному зв`язку із обставинами дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 1204-е від 25 квітня 2017 року у потерпілого ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я (а. к. п. 41-45). Зазначений висновок експерта підтверджує характер виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 та їх тяжкість, що відповідно до ст. 86 та п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України є допустимим доказом.
Суд належним чином дослідив докази у цьому кримінальному проваджені, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм належну оцінку, та зазначені докази в кримінальному провадженні узгоджуються між собою і не викликають сумнівів щодо їх достовірності.
Доводи потерпілого про те, що судом не було допитано свідка та не перевірено висновки експертів не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Однак потерпілий будь-яких клопотань щодо проведення за його участю повторної судово-медичної експертизи з метою встановлення ступеню тяжкості завданих йому тілесних ушкоджень не заявляв, клопотань про допит свідка та експерта в суді першої інстанції також не мав.
З урахуванням викладеного, та згідно із ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішував лише ті питання, що були винесені на розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Згідно із ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
Тому вимоги потерпілого щодо проведення судового слідства з витребуванням та дослідженням нових доказів, та перекваліфікації дій ОСОБА_9 на ч. 2 ст. 286 КК України не ґрунтуються на положеннях ч. 4 ст. 404 КПК України.

На переконання колегії суддів, з урахуванням зазначених досліджених у судовому засіданні доказів, які є належними, достовірними, допустимими й достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді штрафу без призначення додаткового покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги статей 50, 65 КК України, врахована як тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відносяться до категорії невеликої тяжкості, так і особа винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та мешкання, а також обставини вчиненого злочину, поведінка обвинуваченого, який одразу після дорожньо-транспортної пригоди надав допомогу потерпілому, встановлені обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування потерпілому завданих матеріальних збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим обрання судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 саме у виді штрафу без призначення додаткового покарання.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено про неможливість призначення іншого виду покарання.

Обґрунтовуючи питання щодо незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував те, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, наслідки, що настали, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та особу винного.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні дані щодо систематичного допущення обвинуваченим ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновків автотехнічних експертиз, велосипедист ОСОБА_7 також порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для скасування обвинувального вироку в частині призначеного покарання, крім того, у зміненій апеляційній скарзі потерпілий не заявляв вимог щодо постановлення вироку.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого щодо розгляду цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди у розмірі 150 000 гривень, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, за змістом ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленими цим кодексом та нормами ЦПК України.

Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В матеріалах кримінального провадження мається цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь шкоди у розмірі 25 000 гривень (а. к. п. 19 т. 2). В суді першої інстанції він підтвердив, що позовні вимоги стосуються саме відшкодування моральної шкоди, а в суді апеляційної інстанції потерпілий заявляв про те, що матеріальна шкода йому вже відшкодована обвинуваченим.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди, послався на ст. 23 ЦК України та врахувавтяжкість завданих тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , які віднесені до середнього ступеню тяжкості, вимушені зміни в життєвих і особистих відносинах потерпілого, який позбавлений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманої травми, приймати участь в змаганнях з велоспорту, а також його моральні та фізичні страждання, пов`язані із самими обставинами дорожньо-транспортної пригоди, її наслідків для здоров`я потерпілого.

Колегія суддів не вбачає підстав для збільшення розміру моральної шкоди, оскільки потерпілий обґрунтував свої моральні страждання своїм подальшим лікуванням, тоді як докази, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок подальшого лікування потерпілого з обставинами пригоди, в матеріалах провадження відсутні.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга із змінами до неї потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4