АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/61/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/180/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2018 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією прокурора на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 та відмовлено у застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього наступні забовязання, передбачені ст. 194 КПК України:

1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

2)повідомляти слідчого, прокурора або суддю про зміну свого місця проживання.

Як зазначено в ухвалі, слідчий Московського ВП ГУНП в Харківській області звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 (а.с.42-44).

В клопотанні слідчий вказав, що 21.08.2017 року ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний, в якості підозрюваного ОСОБА_8 винним себе не визнав, та показав, що обороняючись дійсно зробив два постріли з власного спецзасобу для відстрілу гумових куль «ПМР» у ОСОБА_10 , оскільки останній кидався на нього в бійку.

Незважаючи на це вина ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, копії документів яких містяться в матеріалах справи.

В обґрунтування клопотання слідчий та прокурор посилались на те, що ОСОБА_8 вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді арешту на строк від шести місяців до двох років, тому є наявність ризиків, передбачених п.1, п.3, п.4, ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. (а.с. 1-4).

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку що прокурор не довів недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчим суддею враховано, що підозрюваний раніше не судимий, характеризується позитивно, має постійне місце мешкання (а.с.42-44).

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 12.01.2018 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_8 строком на два місяці з покладенням на нього зобов`язань зазначених п.п. 1,2,3,7 ст. 194 КПК України.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала необґрунтована, незаконна та така, що підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді доповідача, прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

В клопотанні слідчого не зазначені обґрунтування неможливості запобігання ризикам, передбачених ч.1 ст.177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, під час розгляду клопотання слідчим суддею не здобуто, а прокурором не доведено наявність доказів того, що до підозрюваного ОСОБА_8 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід.
Не здобуті зазначені вище докази і під час розгляду апеляції на ухвалу слідчого судді, прокурор не зміг довести їх наявність.
Однак, відповідно до вимог ст. 176 КПК України є інші (менш суворіші) запобіжні заходи які зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п. 3, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя по суті вказав, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу встановлено наявність обставин, визначених п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України.

Між тим, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не були доведені обставини передбачені п.3 ч.1 ст. 194 КПК України.

Не зміг їх довести прокурор і при апеляційному розгляді.

Крім того, апеляційна скарга прокурора містить протиріччя.

Так в клопотанні слідчого зазначено наявність ризиків передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Однак, в апеляційній скразі прокурора міститься посилання на ризик вчинення нового злочину (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), який не був зазначений в клопотанні слідчим.

Виклавши мотиви свого рішення в ухвалі, слідчий суддя врахував положення ст.ст.177, 178, 179, 193, 194 КПК України і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Крім того, на підозрюваного покладено обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Доводи прокурора в апеляції необґрунтовані, так як фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, вірності кваліфікації, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

Судова колегія акцентує увагу слідчого та прокурора на те, що санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає лише обмеження волі на строк до двох років, а ч.2 ст.181 КПК України чітко регламентує що домашній арешт може застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За викладених обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги прокурора не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2018 року, щодо застосування у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: