Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
20 лютого 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2017 року про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , засудженого вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2014 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 -ч.2 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника
Катеринівської ВК-46 ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що досліджені матеріали справи свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 протягом усього часу перебування в Катеринівській ВК-46 характеризується посередньо, не завжди дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання; з січня 2016 року заохочень не мав, не працевлаштований, бажання працювати не має, виконання робіт з благоустрою установи уникає свідомо, що свідчить, на думку суду, про те, що засуджений не довів свого виправлення.
В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від невідбутої частини покарання. В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що судом першої інстанції при ухвалені судового рішення неповно вивчено дані про його особу, зокрема, що адміністрація колонії заохочувала його за сумлінну поведінку та працю. Стверджує, що він є засудженим, який не має стягнень, та вважає себе таким, що довів своє виправлення під час відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали судової та особової справи засудженого, доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.
Згідно із п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 засуджено вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2014 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 -ч.2 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
На момент розгляду клопотання судом першої інстанції невідбута частина покарання засудженого становила 1 рік 2 місяці 15 днів , що свідчить про те, що дві третини строку покарання засуджений відбув, а тому відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 81 КК України щодо нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року №2, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно ч.2 ст. 130 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з наявних в матеріалах особової справи засудженого довідок та характеристик, ОСОБА_5 протягом усього часу перебування в Катеринівській ВК-46 характеризується посередньо, так як не завжди дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, не є працевлшаштованим, оскільки бажання працювати не має.
Відповідно до висновку комісії Катеринівської ВК-46 від 12 липня 2016 року засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на застосування ст.82 КК України.
Із довідки про наявність стягнень та заохочень від 16 травня 2017 року вбачається, що засуджений за час відбуття покарання мав три стягнення за зберігання заборонених речей , які на час розгляду клопотання в суді погашені, та одне заохочення.
Відповідно до висновку адміністративної комісії Катеринівської ВК-46 від 31 травня 2017 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.
При апеляційному розгляді представник Катеринівської ВК -46 ОСОБА_8 зазазначив про те, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення, оскільки за весь час відбування покарання характеризується посередньо, бажання працювати на виробництві не виявив.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; внесенням раціоналізаторських пропозицій і винахідницьких відкриттів; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконанням норм виробітку; ставленням до майна, знарядь виробництва; прагненням придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутністю трудових порушень; суворим додержанням правил охорони праці і правил техніки безпеки та ін..
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_5 , а саме його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання.
За таких обставин висновки суду, викладені в ухвалі Сарненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2017 року щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_5 відповідають фактичним обставинам справи, судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2017 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , без задоволення.

С У Д Д І :

________________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3