АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/389/17 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 640/2197/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ст. 193 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
підозрюваного - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та прокурора прокуратури Харківської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0001587 та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави,-
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою слідчого судді клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0001587 було задоволено та застосовано до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.04.2018 року та визначено заставу у розмірі 264 300 (двісті шістдесят чотири тисячі триста) гривень. Слідчий суддя встановив наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і оцінюючи сукупність обставин, вважав неможливим застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, однак, дійшов висновку про необхідність визначення застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів. З таким рішенням слідчого судді не погодилися прокурор та захисник підозрюваного і подали апеляційні скарги. Прокурор просить ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Захисник також просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Прокурор в апеляційній скарзі вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний за місцем реєстрації не мешкає, офіційно не працює, не одружений, вважає, що може продовжити залякування потерпілих. Вказує, що через невстановлених осіб незаконно впливав на потерпілого шляхом залякування та пошкодження його майна, висловлював погрозу застосування насильства. Вважає, що слідчим суддею в повній мірі не використане право, передбачене п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України щодо можливості не визначати розмір застави. Таким чином, орган досудового розслідування вважає необхідним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Захисник в апеляційній скарзі вказує на безпідставність висновків в судовій ухвалі щодо наявності обгрунтованої підозри та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вважає, що доводи клопотання щодо наявності ризиків є недоведеними, а посилання, що підозрюваний не визнає своєї вини не можуть свідчити про наявність ризиків. Вказує,, що ОСОБА_9 ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, він одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є батьком трьох дітей ОСОБА_10 (загинув), ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Вказане на думку захисника спростовує висновки слідчого та прокурора про те, що ОСОБА_9 не має стійких соціальних зв`язків. Вважає, що органом досудового розслідування не надано жодних доказів протиправної діяльності ОСОБА_9 , і зазначає, що слідчий суддя посилається на конкретні протоколи допитів, хоча в них не зазначено щодо конкретних дій ОСОБА_9 . Звертає увагу, що жоден з номерів та мобільних телефонів, з яких нібито здійснювалися погрози не мають жодного відношення до ОСОБА_9 . Крім того, останній не пред`являвся для впізнання ні потерпілому ні свідкам. Посилання слідчого на той факт, що автомобіль підозрюваного бачили біля будинку підозрюваного взагалі не підтверджені, а покази свідків викликають сумніви. Вважає, що існує вірогідність застосування ст. 75 КК України, тому доводи слідчого щодо суворості покарання є безпідставними. Також звертає увагу на незаконність затримання ОСОБА_9 . Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та наполягав на задоволенні його вимог, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурор та захисника. З наданих суду матеріалів встановлено, що в провадженні СУ ГУНП Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001587 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. 15.02.2018 року про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення було повідомлено ОСОБА_9 . Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий в обгрунтування клопотання, зокрема протокол допиту потерпілого від 29.01.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_13 пояснив, що після того, як відбувся вибух, він виглянув у вікно та побачив від`їжджаючий автомобіль марки Фольксваген Гольф, кольору сірий металік, номер НОМЕР_1 , який як було встановлено пізніше належить ОСОБА_9 , свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а обставини ймовірного здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його безперечної причетності до інкримінованого злочину потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року, де Суд зазначив, що «питання про арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» Апеляційний суд вважає доведеними ризики, на які посилається сторона обвинувачення, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за попередньою домовленістю з іншими особами. Крім того, стосовно потерпілого застосовувалися залякування та погрози, що підтверджується матеріалами клопотання. Разом з цим доводи прокурора про те, що підозрюваний за місцем реєстрації не мешкає, офіційно не працює, не одружений спростовані наданими захисником документами, відповідно до яких ОСОБА_9 з 1999 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною та доньками 1994 та 1996 року народження. Проте, вказані обставини в даному випадку не свідчать про необгрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення. Щодо посилань прокурора на те, що слідчим суддею в повній мірі не використане право, передбачене п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України щодо можливості не визначати розмір застави колегія суддів відмічає, що вказана правова норма передбачає право слідчого судді, а не обов`язок не визначати розміру застави у передбачених цією нормою випадках. Крім того, слідчим суддею було визначено заставу, що перевищує розмір в 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлений ч. 5 ст. 182 КПК України для тяжкого злочину. Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені у клопотанні, те, що стороною обвинувачення не повідомлено обставин, які б підтверджували що підозрюваний порушує покладені на нього слідчим суддею обов`язків, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу як просить захисник, та приймає до уваги, що підозрюваний скористався правом на внесення застави, розмір якої та відомості про особу підозрюваного є достатньою гарантією для забезпечення належної процесуальної поведінки. Посилання захисника на незаконність затримання можуть бути предметом розгляду слідчого судді в порядку, визначеному ст. 206 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Харківської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін. Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді