справа №201/126/18
№1-кс/201/1450/2018
У Х В А Л А

іменем України

12 січня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровські області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0005687 щодо відмови в призначенні експертизи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаною скаргою та просить призначити у кримінальному провадженні №0005687 експертизу, проведення якої доручити Київському бюро СМЕ.

У своїй скарзі заявник посилається на те, що слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровські області ОСОБА_4 розслідується кримінальне провадження №0005687, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України, за фактом підробки експертом Дніпропетровського обласного бюро СМЕ ОСОБА_5 висновку фахівця у молекулярно-генетичному дослідженні щодо встановлення батьківства №35 від 18.02.2011, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_6 є племінницею заявника. Заявник вказує на розбіжності, які містяться у даному дослідженні порівняно із дослідженням, проведеним фаїівцем ОСОБА_7 у Київському бюро СМЕ, зокрема, в останньому досліджувалося 16 локусів, в той час, як у дослідженні Дніпропетровського обласного бюро СМЕ 14 локусів, вважає, що тим самим дослідження експертом Дніпропетровського обласного бюро СМЕ ОСОБА_5 проведено не повністю, а частково. З цим питанням заявник звернувся до слідчого та просив призначити проведення експертизи у Київському бюро СМЕ, але слідчий в цьому відмовив. З таким рішенням слідчого заявник не згоден та просить призначити експертизу.

Заявник у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч.6 ст.9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без його участі, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровські області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про застосуванні заходів безпеки; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст. 314-316 КПК України.

Таким чином, повноваження слідчого судді викладені в Главі 26 КПК України.

Вирішення інших питань, не передбачених кримінальним процесуальним законом, виходить за межі його компетенції. На це вказує й ч.5 ст.40 КПК України, відповідно до якої слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

В даному випадку предметом спору є питання щодо призначення у кримінальному провадженні №0005687 експертизи з метою усунення розбіжностей, що містяться у висновку молекулярно-генетичного дослідження щодо встановлення батьківства №35 від 18.02.2011, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_6 є племінницею заявника, проведеного експертом Дніпропетровського обласного бюро СМЕ ОСОБА_5 , та висновку фахівця у галузі судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро СМЕ ОСОБА_7 щодо дослідження генетичної ідентифікації заявника.

Натомість заявник, вказуючи на те, що він звертався з відповідним клопотанням до слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровські області ОСОБА_4 , що розслідує кримінальне провадження №0005687, та останній відмовив в задоволенні цього клопотання, жодних документів, які б підтверджували ці факти, в розпорядження слідчого судді не надав. Також не вказує заявник й на те, коли саме він звертався до слідчого з таким клопотанням та коли останній йому відмовив у його задоволенні. Не вказує заявник й на те, які саме, на його думку, мають бути поставлені питання експерту, що саме має бути предметом експертного дослідження та які матеріали мають бути надані в розпорядження експерта, що суперечить загальним правилам призначення та проведення експертизи.

За таких обставин, розв`язуючи цей спір, слідчий суддя доходить до висновку про те, що доводи заявника щодо необхідності призначення судово-медичної експертизи є слушними, оскільки наявність в матеріалах кримінального провадження різних за змістом висновків фахівців, дають підстави для призначення експертизи з метою усунення розбіжностей. Так, відповідно до ч.1 ст.242 КПК України, експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Відповідно до ч.1 ст.243 КПК України, сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого.

Однак, враховуючи, що ніяких документів, якими б підтверджувався факт звернення заявника із відповідним клопотанням до слідчого та відмови останнього в задоволенні такого клопотання до скарги не додано, підстав для її задоволення не вбачається.

Доходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, відповідно до якого, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є відсутність доказів щодо звернення заявника до слідчого із клопотанням про проведення експертизи та відмови останнього у її призначенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,3,9,26,40, 303,970 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровські області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0005687 щодо відмови в призначенні експертизи - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1