УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0011943 за ч. 3 ст. 191 КК України, про накладення арешту на майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся слідчий Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 з погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 клопотанням про накладення у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 119 43 арешту на нерухоме майно.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що працівники ДП «Сетам», відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві та Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) всупереч заборони ДП «Сетам» та будь-яким іншим особам вчиняти дії з оформлення результатів електронних торгів за протоколом 286352, за реєстраційним номером лоту №209240, незаконно шляхом підроблення документів провели прилюдні торги по лоту №209240, але під іншими номером протоколу №288484.

У результаті цього майно за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 47, що належить ТОВ «Фірма «СІБ» було, відчужено третім особам, чим ТОВ «Фірма «СІБ» спричинені збитки у сумі 2 782 000 грн.

Встановлено, що реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :79:011:0035, опис об`єкта: площа (га) 0.0326, адреса: АДРЕСА_1 , згідно з інформаційною довідкою № 100327614 від 13.10.2017 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний вище об`єкт нерухомого майна на праві власності належить ОСОБА_5 .

З метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, слідчий просив накласти арешт на вказане майно.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичним позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за виконанням вказаного вище завдання кримінального провадження під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), та законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні певних обставин виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що надані слідчому судді матеріали часткове підтвердження наявності факту вчинення кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 191 КК України.
Водночас, долучені - витяги з ЄРДР, постанова про зміну складу слідчої групи, постанова про призначення групи прокурорів, заява про вчинене кримінальне правопорушення, протокол проведення електронних торгів, копія цивільного позову, експертна оцінка майна документи на право власності вказаного об`єкту нерухомості не доводять припущення сторони обвинувачення щодо причетності про вчинення певними особами кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 191 КК України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою:
- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов);
- чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди:
- забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна;
- та збереження речових доказів.
У силу вказаної вище статті для досягнення однієї з перших трьох цілей, арешт накладається на майно підозрюваного, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за умови наявності обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана останньою, або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
Таким чином, застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження на стадії досудового розслідування допускається за обов`язкової наявності зв`язку між майном, на яке планується накладення арешту, та його приналежністю відповідному учаснику кримінального провадження.

У той же час, як вбачається з наданих слідчому судді матеріалів у цьому кримінальному провадженні здійснюється розслідування за фактом проведення посадовими особами ДП «Сетам» незаконного аукціону, у результаті якого привласнене майно ТОВ «Фірма «СІБ».
Однак, слідчий суддя враховує, що у кримінальному провадженні 120 171 001 000 119 43 відсутні особи, яким би оголошувалась підозра.

Також, серед підстав для накладення арешту слідчим також зазначено, що вказаний ним об`єкт нерухомості є доказом вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, вирішуючи питання про можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що наведений чинник заслуговує на негативну оцінку через те, що доказом у цьому кримінальному провадженні мають бути документи про незаконність проведення торгів та заволодіння правом власності на об`єкт за адресою - м. Київ, вул. Саксаганського, 47.

Водночас, надані слідчому судді матеріали необхідних відомостей не містять, оскільки долучені до рішення Господарського суду м. Києва свідчать про заборону ДП «Сетом» та іншим особам з оформлення результатів електронних торгів за протоколом № 286362 та про початок виконавчого провадження відносно тОВ «Фірма «Сіб».

Таким чином, досліджені документи не підтверджують припущення слідчого про наявність складу кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 191 КК України, вчиненого з метою заволодіння вказаним вище об`єктом нерухомості, тобто останній не має ознак речового доказу у кримінальному провадженні, отже не підлягає арешту.

Таким чином, стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування ініційованого нею заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Керуючись вимогами ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні №0011943 арешту на нерухоме майна, що належить ОСОБА_5 , а саме: об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер: 000, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :79:011:0035, за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.
На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1