У Х В А Л А
ІМЕНМ УКРАЇНИ
01.12.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

цивільного позивача ОСОБА_7 ,

представника потерпілого та цивільного позивача адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгороді клопотання обвинуваченого та захисника у кримінальному провадженні (справа № 308/15895/14-к), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000603 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнотисово, Виноградівського району, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, фізичної особи-підприємця, одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Стороною кримінального провадження з боку обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке було вчинено ним за наступних обставин.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 10 травня 2014 року близько 18.20 год., керуючи власним мікроавтобусом марки «Мерседес спринтер», д/н НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп біля автомобільного ринку с. Кінчеш Ужгородського району, у напрямку з с. Розівка Ужгородського району до м. Мукачево, не врахував дорожню обстановку, порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем марки Шевроле Авео, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду нього в попутному напрямку.
Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля Шевроле Авео, який знаходився на задньому сидінні зліва - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження.
За висновком №287 судової автотехнічної експертизи від 03 грудня 2014 року з технічної точки зору причиною виникнення даної шляхово-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля марки «Мерседес спринтер», д/н НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_4 , який, керуючи даним транспортним засобом, не дотримав безпечної дистанції, що привело до зіткнення з автомобілем Шевроле Авео, д/н НОМЕР_2 , який рухався попереду в попутному напрямку.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1076 від 02.12.2014 року: на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_6 виявлено післяопераційний рубець в області лівого плеча, що є наслідком надання кваліфікованої медичної допомоги.
Відповідно до даних медичної довідки, заповненої на його ім`я, у нього виявлено: «Закритий уламковий перелом нижньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням.»
Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, або від ударяння об такі, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу, під час ДТП.
По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно з даними медичної довідки, вкладаються в час ДТП, яка відбувалась 10.05.2014 року, і не суперечить обставинам справи.
Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно з п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , органом досудового розслідування згідно зі ст. 66 КК України встановлені щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 за ст. 67 КК України, органом досудового розслідування не встановлені.
Захисник обвинуваченого подав до суду 15.06.2017 року клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку з закінченням строків давності.
Обвинувачений 05.07.2017 року також подав до суду клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку з закінченням строків давності, у якій останній не заперечив проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку із закінченням строків давності зі звільненням його від кримінальної відповідальності, повідомивши письмово суду, що розуміє, що таке закриття відбувається не за реабілітуючих обставин, та повністю визнає скоєне. Крім того, у даному клопотанні обвинувачений просить залишити подані цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без розгляду. Подання вищенаведеного клопотання як захисник, так і обвинувачений обґрунтовують тим, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває.
У судовому засіданні захисник підтримав заявлене клопотання.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав клопотання, повідомивши суду, що суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, внаслідок чого судове провадження проводитиметься в повному обсязі в загальному порядку, йому зрозумілі. При цьому, у судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини кримінального правопорушення, факт вчинення та свою вину у вчиненні інкримінованого злочину.
Представник потерпілого та цивільного позивача заперечила щодо можливості розгляду судом вищенаведеного клопотання, оскільки за вказівками суду апеляційної інстанції обвинувальний акт не відповідає вимогам закону і підлягає поверненню прокурору.
Потерпілий та цивільний позивач підтримали думку їх представника.
Прокурор не заперечив проти закриття кримінального провадження, а щодо позиції представника потерпілого та цивільного позивача, зауважив на наявності правової позиції Верховного Суду України з приводу відсутності формулювання обвинувачення у обвинувальному акті.
Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, матеріали судової справи, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, відповідно до положень ст. ст. 314, 372, 374 КПК України покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі винесення ухвали або вироку - зазначення суті питання, що вирішується ухвалою, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, встановлені обставини, мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, проаналізувавши зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у вітчизняному кримінальному процесі, зауважив, що практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Незалежно від відсутності в обвинувальному акті конкретної вказівки на те, що ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду Закарпатської області від 22.11.2016 року у даній справі, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації прокурором дотримано, відтак підстав для повернення обвинувального акта прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд не вбачає.

Водночас, формальне недотримання вимог пункту 5 частини другої статті 291 КПК не вплинуло на право на захист обвинуваченого, оскільки у даному судовому засіданні останній наголосив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, відтак, і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовить скасування судових рішень у даному кримінальному провадженні.
За приписами ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Статтею 285 ч. 1 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
У відповідності до ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Враховуючи, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, з моменту вчинення останнього злочину (10.05.2014 року) минуло більше трьох років, підстав для зупинення чи переривання перебігу давності не встановлено та обвинувачений проти закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку із закінченням строків давності не заперечує, суд вважає за можливе звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільні позови належить залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 129, 284, 285, 286, 288, 314, 376 КПК України, ст. 49 КК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання - задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Закрити кримінальне провадження (єдиний унікальний номер судової справи № 308/15895/14-к), внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000603 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуюча ОСОБА_1