У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 щодо визначення суду для розгляду його клопотання, поданого у порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, в інтересах засудженого ОСОБА_6 щодо приведення вироку суду, який вступив у силу у відповідність з чинним законодавством,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
особи, яка подала клопотання, захисника ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 від 10.02.1997 ОСОБА_9 засуджено за ст. 69 КК України 1960 року на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, за ст. 102 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 222 КК України 1960 року на 6 років позбавлення волі, за ст. 19 ч. 4, ст. 93 п.п. а, г, е, з, ж КК України 1960 року до виключної міри покарання - розстрілу з конфіскацією всього особистого майна, за ст. 17 ч. 2, ст. 19 ч. 4, ст. 93 п.п. а, г, е, з КК України 1960 року на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна та на підставі ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю вчинених злочинів остаточна міра покарання визначена шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - виключна міра покарання - смертна кара - розстріл з конфіскацією всього особистого майна.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
15.05.1997 ухвалою Судової колегії у кримінальних справахВерховного Суду України вирок Верховного Суду Автономної Республіки Крим від10.02.1997 відносно ОСОБА_6 залишено без зміни, вступив в законну силу, проте не був приведений у виконання у зв`язку із проголошеним мораторієм на смертну кару відповідно до рішення Конституційного Суду України за № 11- рп/99 від 29.12.1999, оскільки положення ст. 24 загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини КК України 1960 року, які передбачають смертну кару, як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
До Апеляційного суду міста Києва 25.09.2017 звернувся захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 з клопотанням в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України щодо приведення вироку суду, який вступив в законну силу, у відповідність з чинним законодавством, Конституцією України, законами України та практикою Європейського суду з прав людини та заміні засудженому ОСОБА_6 нелегітимного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк, який не може перевищувати 15 років з приведенням доводів на обґрунтування вказаного клопотання.

В поданих уточненнях в судовому засіданні 19.10.2017 захисник ОСОБА_5 просив визначити один з районних судів м. Києва для розгляду його клопотання в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України на підставі ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15 квітня 2014 року.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення захисника ОСОБА_5 про задоволення клопотання та визначення на підставі ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України один з районних судів м. Києва для розгляду його клопотання поданого у порядку ст.ст. 537, 539 КПК України в інтересах засудженого ОСОБА_6 щодо приведення вироку суду, який вступив у силу у відповідність з чинним законодавством, пояснення прокурора який проти задоволення клопотання не заперечував, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як указують положення ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, також застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ст. 7 цього Кодексу, зокрема, гарантування кожному вирішення справи незалежним і неупередженим судом.
Такі ж засади щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом регламентовані і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знаходить своє застосування в рішеннях Європейського суду з прав людини.
Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначена як тимчасово окупована та на ній встановлено особливий правовий режим з визначенням заходів правового реагування.
Разом з тим, у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам та покладено забезпечення їх розгляду одним із районних судів міста Києва, визначеним Апеляційним судом міста Києва.
Згідно ж вимог ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за клопотанням сторін.
Як убачається з поданого клопотання, захисник ОСОБА_5 на підставі ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України просить визначити один з районних судів м. Києва для розгляду його клопотання в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України щодо приведення у відповідність з чинним законодавством вироку Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10.02.1997 відносно ОСОБА_6 .
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне направити вказане клопотання захисника ОСОБА_5 для розгляду до Святошинського районного суду м. Києва.
Керуючись ст. 34 КПК України та ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15 квітня 2014 року, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити.
Направити клопотання захисника ОСОБА_5 щодо приведення вироку Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10 лютого 1997 року відносно ОСОБА_6 у відповідність з чинним законодавством до Святошинського районного суду м. Києва
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3