печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2016 року у кримінальному провадженні № 0000216,-

ВСТАНОВИВ:
03.04.2018 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , яке передано слідчому судді ОСОБА_1 04.04.2018, про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/60011/16-к від 06.12.2016 року у кримінальному провадженні № 0000216, а саме на транспортні засоби, які належать на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1) автомобіль марки «DAF» моделі «XF 95.430» державний номерний знак НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 ; 2) напівпричіп марки «PACTON» моделі «T3002» державний номерний знак НОМЕР_3 , № шасі НОМЕР_4 .

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що розгляд клопотання відбувся без повідомлення власника майна. Вказує, що на даний час в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала, а відтак наявні правові підстави для скасування арешту майна ОСОБА_4 .

У судове засідання представник заявника не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив клопотання задовольнити у повному обсязі та розгляд клопотання провести у його відсутність.

Представник органу досудового розслідування за клопотанням якого накладено арешт на майно в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що СВ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000216 від 08.11.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.12.2016 року накладено арешт на транспортні засоби, які належать на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1) автомобіль марки «DAF» моделі «XF 95.430» державний номерний знак НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 ; 2) напівпричіп марки «PACTON» моделі «T3002» державний номерний знак НОМЕР_3 , № шасі НОМЕР_4 .

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в ОСОБА_4 права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При накладенні арешту на нерухоме майно, слідчий суддя, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були підстави для висновку, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак дійшов до висновку про наявність передбачених п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Разом з тим, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000276 (об`єднаного) від 08.11.2016 року, яке триває на протязі тривалого проміжку часу, не встановлено, що арештовані транспортні засоби є процесуальним доказом наявності подій злочинів, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 258-5, ч. 4 ст. 110-2, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2 КК України.

Слідчому судді не надано даних, що станом на час розгляду даного клопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні встановлено причетність до кримінального правопорушення ОСОБА_4 , тобто стосовно нього не здійснюється досудове розслідування. Версія органу досудового розслідування про те, що майно ОСОБА_4 , зазначене в ухвалі про арешт майна, є доказом злочину (знаряддям його вчинення), - належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Враховуючи те, що одними з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, а також принцип диспозитивності, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, данні, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним йому майном не встановлено, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/60011/16-к від 06.12.2016, на транспортні засоби, які належать на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

1) автомобіль марки «DAF» моделі «XF 95.430» державний номерний знак НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 ;

2) напівпричіп марки «PACTON» моделі «T3002» державний номерний знак НОМЕР_3 , № шасі НОМЕР_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1