Справа № 152/1887/17
Провадження1-кп/152/131/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргород Вінницької області в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000214 від 26.07.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікольський Джезказганської області, республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, учасника бойових дій, раніше не судимого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обох, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.185 КК України;

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_3
ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 17 липня 2017 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, під час розпиття спиртних напоїв у будинку ОСОБА_6 , розташованому в АДРЕСА_2 , вступили в суперечку з останнім через його неправомірну поведінку, яка переросла в побиття потерпілого, під час якого умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свої дії, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нанесли ОСОБА_6 по п`ять ударів кулаками обох рук у голову. Від нанесених ударів ОСОБА_6 впав на підлогу, після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не припиняючи своїх протиправних дій, продовжили наносити йому удари, а саме: ОСОБА_3 наніс п`ять ударів правою ногою по тулубу, а ОСОБА_4 три удари правою ногою по тулубу та нижніх і верхніх кінцівках .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження: забій головного мозку легкого ступеню, забій м`яких тканин обличчя, тулуба, кінцівок у вигляді параорбітальної гематоми, крововилив під кон`юктиву очей, підшкірний гематом на лівій частині грудної клітки, поперековій ділянці. Вказані тілесні ушкодження виникли не менше як від трьох дій тупого предмета (предметів) та належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підбурювані жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, за попередньою змовою між собою, після побиття ОСОБА_6 , перебуваючи в його будинку, та скориставшись тим, що ОСОБА_6 після спричинених йому тілесних ушкоджень перебуває в іншій кімнаті і за їхніми діями ніхто не спостерігає здійснили крадіжку мобільного телефону марки "Samsung galaxу Оn 7 SM-G 6000", вартістю 3220,25 грн. із картою пам`яті 16 Гб, вартістю 212 грн., та сім-карткою мобільного оператора зв`язку "Київстар", вартістю 25 гривень, срібного ланцюжка вартістю 2094,92 грн., срібного хрестика вартістю 473,63 грн., срібної каблучки, вартістю 606,28 грн., спортивних штанів сірого кольору, вартістю 108 грн., футболки чорного кольору, вартістю 52,50 грн., футболки білого кольору, вартістю 49,20 грн., револьвера моделі KORA BRNO №523424 калібру 4 мм, який відповідно до висновку експерта №369 від 06.09.2017 року до вогнепальної зброї не відноситься, вартістю 3021 грн., які належать потерпілому ОСОБА_6 , завдавши йому матеріального збитку на загальну суму 9862,78 грн. Викрадене майно принесли до помешкання ОСОБА_3 , де зберігали, а в подальшому видали працівникам поліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував фактів вчинення кримінальних правопорушень при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Суду показав, що 17 липня 2017 року приблизно о 22 год. 30 хв., він, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розпивали спиртні напої в будинку останнього в АДРЕСА_1 . В ході розпиття спиртних напоїв між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла суперечка з приводу неправомірних дій потерпілого, під час якої він та ОСОБА_4 нанесли ОСОБА_6 декілька ударів кулаками рук у голову. Потім ОСОБА_6 упав на підлогу, і вони з ОСОБА_4 нанесли йому ще кілька ударів ногами по тулубу. Після побиття ОСОБА_6 , в одній із кімнат його будинку, усвідомлюючи, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, так як потерпілий знаходився в іншій кімнаті, вони здійснили крадіжку мобільного телефону марки "Samsung", срібного ланцюжка, срібного хрестика, срібної каблучки та пакета з речами ОСОБА_6 . Викрадене майно віднесли в його помешкання, а в подальшому добровільно видали працівникам поліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував фактів вчинення кримінальних правопорушень при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Суду показав, що 17 липня 2017 року приблизно о 22 год. 30 хв., він, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розпивали спиртні напої в будинку останнього, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Під час розпиття спиртних напоїв між ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 виникла суперечка з приводу неправомірної поведінки потерпілого, що переросла у побиття ОСОБА_6 , під час якого він та ОСОБА_3 нанесли потерпілому декілька ударів кулаками рук у голову. Потім ОСОБА_6 впав на підлогу, і вони нанесли йому ще кілька ударів ногами по тулубу. Після побиття ОСОБА_6 , в одній із кімнат його будинку, усвідомлюючи, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, так як потерпілий знаходився в іншій кімнаті, вони здійснили крадіжку мобільного телефону марки «Samsung», срібного ланцюжка, срібного хрестика, срібної каблучки та пакета з речами ОСОБА_6 . Викрадене майно віднесли в помешкання ОСОБА_3 , а в подальшому добровільно видали працівникам поліції.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , які вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд визнав доведеним, що дії обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які полягають в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість їх доведена і вони повинні нести кримінальну відповідальність за ч.2 ст.125, ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретних кримінальних правопорушень й обставини їх вчинення, особи винних, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, розкаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_3 не перебуває.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинувачених.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 18.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 народився в м. Нікольський Джезказганської області республіки Казахстан, з шести років проживає в АДРЕСА_1 , в будинку, який належить його матері ОСОБА_7 , має середню спеціальну освіту. На даний час обвинувачений не працює, займається тимчасовими заробітками. За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно, є учасником бойових дій, проходив строкову військову службу за контрактом у зоні АТО, нагороджений медаллю "Учасник АТО", має дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає з матір`ю у м. Могилів - Подільський, проте ОСОБА_3 активно бере участь у вихованні дитини, допомагає фінансово. Має гарні відносини з рідними, знайомих та близьких раніше судимих не має, з людьми з антисоціальною поведінкою не спілкується. ОСОБА_3 висловлює свої плани на майбутнє, а саме поїхати за кордон працювати. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк або арешту) (а.п. 34 - 36).
З урахуванням обставин справи, даних про особу ОСОБА_3 , досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України є невеликої та середньої тяжкості, репутації винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думки потерпілого, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до нього покарання у виді обмеження позбавлення волі.
Прокурор ОСОБА_5 в судових дебатах просив засудити ОСОБА_3 до покарання у виді обмеження волі та звільнити його від відбування покарання призначеного цим вироком на підставі п. "д" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" як особу, яка є учасником бойових дій.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував про застосування щодо нього амністії, про що подав суду письмову заяву (а.п. 97).
Відповідно до п. "д" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію ЗУ "Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту) підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.

За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року та звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, оскільки він вчинив кримінальні правопорушення невеликої та середньої тяжкості, на день набрання чинності цим Законом є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 11.09.2015 року (а.п.90) і підпадає під дію ст. 1 п. "д" Закону України Про амністію у 2016 році, який набрав чинності 07.09.2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, позитивно характеризується за місцем постійного проживання. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного спяніння.
На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_4 не перебуває.
З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 - Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 18.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 народився та проживає в АДРЕСА_1 , в будинку, який належить його матері, має вищу юридичну освіту, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. На даний час обвинувачений не працює, займається домашнім господарством, за місцем проживання характеризується позитивно, знайомих та близьких раніше судимих не має, з людьми з антисоціальною поведінкою не спілкується. ОСОБА_4 висловлює свої плани на майбутнє, а саме поїхати за кордон працювати, відкрити власний бізнес. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк або арешту) (а.п. 38 - 39).
З врахуванням обставин справи, даних про особу ОСОБА_4 , досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України є невеликої та середньої тяжкості, репутації винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думки потерпілого, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах застосування до нього покарання у виді обмеження волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням в силу ст.ст.75,76 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, встановлені у ч.1 ст.76 КК України.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.
Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року, які в силу зазначеної норми кримінального процесуального закону є обов`язковими.

Зокрема, в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають:кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Згідно із ст. 100 КПК України речові докази по справі, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підлягають поверненню потерпілому.

Цивільний позов не заявлявся.

За правилами ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів, а саме: витрати за проведення товарознавчої експертизи №4636-4632/17-21 від 21.08.2017 року в сумі 792 грн.; витрати за проведення судово-балістичної експертизи №369 від 06.09.2017 року в сумі 790,96 грн.; витрати за проведення товарознавчої експертизи №6646/17-21 від 22.11.2017 року в сумі 198 грн.; витрати за проведення товарознавчої експертизи №6643-6645/17-21 від 22.11.2017 року в сумі 297 грн.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 органом досудового розслідування не обирався. Відсутні підстави для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, п. "д" ст. 1, ст.ст. 9, 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", який набрав чинності 07.09.2017 року, ЗУ "Про застосування амністії в Україні", суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.185 КК України і призначити покарання:

за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на один рік;

за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

ОСОБА_3 від відбування призначеного цим вироком покарання звільнити на підставі п. "д" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.185 КК України і призначити покарання:

за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на один рік;

за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази: револьвер моделі "KORA BRNO" № 523424 калібру 4 мм, мобільний телефон марки "Samsung galaxy On 7 SM-G 6000", із картою пам`яті на 16 Гб та сім карткою мобільного оператора звязку "Київстар", срібний ланцюжок, срібний хрестик, срібну каблучку, спортивні штани сірого кольору, футболку чорного кольору, футболку білого кольору, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в загальній сумі 2077,98 гривень, в рівних частинах.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1