АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/1717/17 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 643/8780/17 - к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
представника заявника - ОСОБА_7 ,
слідчого - ОСОБА_8

Постановляючи вказану ухвалу слідчий суддя, враховуючи визнання даного майна як речового доказу та можливість використання його як доказ у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, виходячи з того, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на вказану квартиру з забороною її відчуження, передбачений абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2017 року, оскільки клопотання прокурора було розглянуто в її відсутність, про існування вказаної ухвали їй стало відомо лише 05.10.2017 року. Скасувати ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2017 року.
В обґрунтування скарги зазначила наступне. Вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 13.10.2016 року та є адвокатом, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 2096 від 31.05.2017 року, виданого Радою адвокатів Харківської області. Вимогами ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року передбачені певні гарантії адвокатської діяльності. В тому, числі передбачено певний порядок проведення оперативно розшукових заходів чи слідчих дій стосовно адвоката. Прокурором Харківської місцевої прокуратури ОСОБА_10 при подані даного клопотання не було дотримано вимог ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, а саме в частинах 1,2 ст.23 вказаного закону щодо порядку подання клопотання про забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, що належить адвокату. Слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали не дотриманні п.2-4 ч.ч.1,2 ст.23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року та накладено арешт на майно, що є власністю адвоката. Клопотання прокурора про арешт майна обґрунтовано існуванням ризику наступного перепродажу квартири, однак намір щодо продажу квартири у неї відсутній, ще і не можливий з огляду на обтяження у виді заборони на користь іпотекодержателя ОСОБА_11 . Вказані факти не були прийняті до уваги слідчим суддею. Таким чином, прокурором не було дотримано вимог чинного законодавства України про порядок подання відповідного клопотання про арешт майна, слідчим суддею не були дослідженні всі обставини і фактичні дані справи, що мають істотне значення для розгляду питання про арешт майна.
Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, представника заявника, слідчого перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає можливим поновити адвокату ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2017 року, враховуючи, що при постановлені ухвали вона була відсутність, з ухвалою апелянт ознайомилась 05.10.2017 року.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що органом досудового розслідування здійснюється розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах. В ході досудового слідства встановлено та об`єктивними обставинами кримінального правопорушення підтверджено, що предметом злочину є квартира АДРЕСА_1 .
Слідчий посилаючись на ч.ч. 1,2 ст. 170, ч.1 ст.98 КПК України вказав, що у органу досудового розслідування виникла необхідність накладення арешту, а саме позбавлення осіб права на відчуження зазначеного майна, оскільки воно є речовим доказом та існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Встановлені достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає наступним критеріям доказу: зберегло на собі його сліди; містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
Слідчий суддя в ході судового розгляду дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для арешту майна, оскільки вказане нерухоме майно є речовим доказом та відповідає критеріям ст.98 КПК України, враховував можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у такий спосіб як арешт майна, слідчий суддя вважав доцільним, оскільки в даному випадку такий спосіб забезпечує запобігання можливості його відчуження.
Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України). Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Повідомлення про підозру, відповідно до ст.276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.
Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України.
З доданого до апеляційної скарги договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 13.10.2016 року вбачається, що сторонами по даному договору є фізичні особи. Тобто, вказана квартира була придбана ОСОБА_9 для власного проживання і не стосується її адвокатської діяльності.
Також судова колегія враховує, що ніяких оперативно розшукових чи слідчих дій стосовно ОСОБА_9 як адвоката органами досудового розслідування не здійснювалось.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави щодо певної процедури, передбаченої ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року при поданні клопотання про арешт майна.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Слідчий суддя правомірно та обґрунтовано вважав розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст.ст.392,405,407,419,422,423 КПК України, колегія суддів, -
Поновити адвокату ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 11 липня 2017 року задовольнивши клопотання.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 відхилити.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 11 липня 2017 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий -

Судді -