АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3680/16-к Номер провадження 11-кп/786/417/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Полтавської області, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кант Кантського району Республіки Киргизстан, громадянин України, освіта середня, непрацюючий, неодружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України несудимий,
засуджений за ч.3 ст.286 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням спеціального права (права керування транспортними засобами) строком на 3 роки.
Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 100 000 грн. моральної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення авто-технічної експертизи №391 в розмірі 703, 68 грн., витрати за проведення експертизи технічного стану №361 в розмірі 1 407, 36 грн., а всього 2 111, 04 грн.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 19.09.2016 року, близько 16.10 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки „BA3-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ-Харків-Довжанський зі сторони смт.Решетилівка Полтавської області у напрямку м.Полтава. Проїжджаючи 331 км зазначеної автодороги, біля с.Супрунівка, Полтавського району, в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості та рухався зі швидкістю руху близько 90 км/год., на ділянці автошляху, де було встановлено дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості до 50 км/год.», внаслідок чого не впорався з керуванням, допустив виїзд автомобіля на праве узбіччя, де скоїв наїзд на перешкоду у вигляді металевої огорожі (відбійника), розташованої праворуч по напрямку його руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ОСОБА_10 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, та ОСОБА_11 , яка знаходилася на задньому пасажирському сидінні справа, отримали тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті потерпілих.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та зменшити розмір моральної шкоди до 25 000 грн., а також не застосовувати до нього додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Вказав, що судом не взято до уваги його щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину. Окрім того, не враховано того, що він вчинив кримінальне правопорушення вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, частково відшкодував завдану потерпілим шкоду, є безробітнім та має позитивні характеристики.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. При цьому зазначив, що при призначені покарання судом не в повній мірі враховано тяжкість кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких, та безпідставно застосовано положення ст.69 КК України. Окрім того, судом визначено додаткове покарання у вигляді позбавлення спеціального права, що суперечить санкції ст.286 КК України, яка передбачає додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора на підтримання доводів поданої ним апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на доказах, що були ретельно перевірені у судовому засіданні та отримали належну оцінку, кваліфікація його дій є правильною і дані обставини ніким із учасників провадження не оспорюються.

Покарання ОСОБА_8 призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують і що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого та конкретних обставин провадження. Судом першої інстанції належним чином мотивовано рішення про призначення покарання. Дане покарання призначене в межах санкції ч.3 ст.286 КК України, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи те, що даний злочин вчинено внаслідок грубого порушення правил дорожнього руху обвинуваченим, який, до того ж, керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення спричинило смерть двох людей, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність призначення додаткового покарання.

При цьому додаткове покарання, всупереч твердженням прокурора, призначене саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як і передбачено санкцією статті.

Тому доводи прокурора про м`якість покарання та обвинуваченого про суворість покарання є необгрунтованими.

Разом з тим, призначаючи покарання в межах санкції ч.3 ст.286 КК України, суд помилково послався на положення ст.69 КК України та вказав, що покарання необхідно призначити нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст.286 КК України. У зв`язку з цим вирок необхідно змінити, виключивши із мотивувальної та резолютивної частини посилання на ст.69 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 судом вирішено відповідно до вимог ст.ст. 128-129 КПК України. При визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України враховано тяжкість вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, характер і глибину завданих потерпілій мук і страждань, пов`язаних зі смертю сина. Розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є співмірним спричиненим потерпілій моральним стражданням, підстав для зменшення суми коштів, що підлягає до відшкодування, про що ставиться питання в апеляційні скарзі ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2017 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про застосування при призначенні покарання ст.69 КК України.

В іншій частині залишити вирок без змін.

В зв`язку з набранням вироком чинності взяти ОСОБА_8 під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання рахувати з 03.04.2018.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців: засудженим, який тримається під вартою, з моменту отримання її копії, іншими учасниками з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4