АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2011/17 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 639/3746/17 ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретар ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 липня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд в ухвалі вказав, що ОСОБА_8 , який засуджений та відбуває покарання за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 14.11.2014р. за ч.3 ст.185, ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, з урахуванням тяжкості та характеру вчиненого тяжкого злочину та форми вини, значний строк не відбутого покарання - 9 місяців 22 дні, посередню характеристику, несумлінне виконання законних вимог персоналу установи, дійшов висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.81 КК України для умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими суду матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому клопотання засудженого визнав передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що суд необґрунтовано відмовив у його клопотанні про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. Не погоджується з викладеними в ухвалі висновками, зокрема з посиланнями суду на його участь у самодіяльних організаціях та перебуванням у виправних трудових колоніях.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу засудженого необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
Згідно з рекомендаціями, викладеними в п.п.2, 17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», прийняття рішення щодо умовно-дострокового звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, установлення, що процес виправлення засудженого відбувався протягом всього періоду відбування ним покарання.
Суд першої інстанції дотримався викладених вимог закону та рекомендацій у повному обсязі. При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 судом ретельно перевірялись дані, що характеризують засудженого під час відбування ним покарання, в тому числі і ті, на які він посилається в апеляційній скарзі.
Так, судом встановлено, що на момент розгляду подання засуджений відбув 2 роки 5 місяців 8 днів, невідбута частина покарання складає 9 місяців 22 дні.

Згідно з характеристикою засудженого, останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 09.02.2015р., за час тримання в Харківській УВП №27 характеризувався задовільно, режим не порушував, заохочень та стягнень не мав. Із 02.03.2015р. відбуває покарання у ДУ «Холодногірська ВК №18», де характеризується посередньо, з метою стимулювання правослухняної поведінки один раз заохочувався адміністрацією установи, стягнень не має, працевлаштований прибиральником у відділенні СПС №2, до праці ставиться добре, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати чистоту та порядок у побуті, не завжди має охайний зовнішній вигляд, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи не завжди ставиться сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, однак не має достатнього рівня навичок, намагається не допускати порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, бере участь у програмі диференційованого впливу «Професія», до реалізації якої ставиться сумлінно, підтримує родинні стосунки з батьком та сином шляхом листування та побачень, за вироком суду позову не має, вину у вчиненому злочині визнав у повному обсязі.
Суд обґрунтовано врахував в ухвалі те, що засуджений відбуває покарання за скоєння умисного тяжкого злочину, який вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком, тривалість строку не відбутого покарання, а також те, що засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо, несумлінно виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань.

Колегія суддів вважає, що хоча засуджений працевлаштований, однак до нього застосовано лише одне заохочення за більш, ніж два з половиною роки відбування покарання і саме по собі це не може свідчити про його стабільну сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці.

Викладені вище дані свідчать про відсутність належних підстав вважати поведінку та ставлення засудженого до праці сумлінними та такими, що довели його виправлення, а тому суд правильно дійшов висновку про те, що на даний момент звільнення засудженого умовно-достроково на невідбутий строк покарання є неможливим.
Враховуючи, що засудженим не наведено переконливих доводів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин щодо передчасності його умовно-дострокового звільнення, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5