Провадження № 1/344/21/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 за ст. 190 ч. 3, ст. 200 ч. 2 КК України, ОСОБА_5 за ст. 190 ч. 3, ст. 200 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 органом досудового слідства обвинувачується в заволодінні чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві) вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислюваної техніки; підробленні платіжних карток та їх використання, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_5 органом досудового слідства обвинувачується в заволодінні чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислюваної техніки; підробленні платіжних карток та їх використання, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Кримінальна справа надійшла до суду 14 лютого 2012 року.

Постановою суду від 07 серпня 2012 року виділено в окреме провадження матеріали кримінальної справи №0907/2543/2012 року провадження № 1/0907/349/2012 року в частині щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 3, ст. 200 ч. 2 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 3, ст. 200 ч. 2 КК України та присвоєно виділеній справі новий реєстраційний номер.

Постановою суду від 07 серпня 2012 року у зв`язку з неодноразовим неприбуттям підсудних для участі в судовому розгляді, підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оголошено в розшук, судом направлялися численні нагадування щодо виконання вказаної постанови суду, проте вказана постанова залишилася не виконаною.

17 січня 2013 року в прокуратуру Івано-Франківської області направлено пакет екстрадицій них документів щодо ОСОБА_4 .

Згідно листів заступника прокурора Івано-Франківської області від 27.12.2013 року №14-2799-12, від 17.03.2014 року №14-2799/12, від 04.07.2014 року №14-2799-12 та від 10.10.2014 року №14-2799-12 та від 30.12.2014 року №14-2779-12, від 06.07.2015р. №14-2799-12 та від 12.10.2015 року №14-2799-12, від 27.01.2016 року №09-2799-12 та від 17.06.2016 року №14-2799-12 вбачається, що 29.01.2013 року Міністерство Юстиції України відповідно до Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року звернулося до Міністерства внутрішніх справ Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії з запитом про видачу ОСОБА_4 ; за повідомленням Генеральної прокуратури України згідно рішення Вестмінського магістратського суду відмовлено у його видачі. З цього приводу прокуратурою області 06.07.2105 року направлено листа в Міністерство юстиції України.

28 cічня 2014 року начальнику Івано-Франківського МВ УМВС направлено копії завірених документів щодо ОСОБА_5 .

Згідно листа заступника начальника кримінальної міліції Івано-Франківського МВ УМВС від 02.04.2014 року №4163 та від 14.07.2014 року №10002 та заступника начальника Івано-Франківського МВ УМВС від 30.10.2014 року №17291, від 20.01.2015 року №671; згідно листа заступника начальника НПУ ГУ НП в Івано-Франківській області від 23.06.2016 року №9660/108/467/03-2016; 01.11.2016 року №15819/108/46/03-2016, від 07 червня 2017 року №8207/108/46/03-2017 вбачається, що 11.07.2012 року ОСОБА_4 оголошено в державний, міждержавний та міжнародний розшук, однак компетентними органами Великобританії в проведенні екстрадиції було відмовлено; 18.09.2012 року ОСОБА_5 оголошено в державний та міжнародний розшук.

Проте вказана постанова суду органом досудового слідства до цього часу не виконані, місцезнаходження підсудного не встановлено.

Вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали кримінальної справи з питання можливості продовження судового розгляду чи направлення справи на додаткове розслідування, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.262 КПК України 1960 року участь підсудного у розгляді кримінальної справи є обов`язковою.

Ст.64 КПК України 1960 року передбачає, що при провадженні досудового слідства доказуванню підлягають, в тому числі обставини, що характеризують особу обвинувачуваного, до яких відносяться і дані про його місце проживання. Але щоб навести результати таких обставин спершу слід встановити фактичне місце проживання підсудного, провести його перевірку, а проводити її слідчий зобов`язаний згідно вимог ст. 223 цього ж Кодексу.

При цьому за вказаним в обвинувальному висновку місцем проживання, підсудний відсутній, про що свідчать повернуті суду повістки про виклик, невиконані примусові приводи підсудного, з рапортів працівників міліції слідує, що за вказаною адресою він не проживає.

Тривале невиконання органом внутрішніх справ постанови суду про розшук підсудного, не узгоджується із завданнями кримінального судочинства України, визначених ст. 2 КПК України 1960 року та положенням ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, якими гарантовано право кожному на справедливий суд упродовж розумного строку.

Згідно зі ст. 223 КПК України 1960 року, крім іншого, в обвинувальному висновку повинні бути вказані достовірні відомості про особу обвинуваченого, в тому числі і його фактичне місце проживання.

Проте по даній справі слідчий цих вимог Кодексу не виконав, про що зазначено вище, місцезнаходження підсудного не встановив, що унеможливлює судовий розгляд.

Відповідно до змісту ст. 281 КПК України та роз`яснень з цього приводу даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», справа підлягає поверненню на додаткове розслідування тоді коли неповнота або неправильності досудового слідства не можуть бути усунуті при судовому розгляді справи.

У п. 8 вказаної Постанови вказується, що досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст. ст. 22, 64 КПК не були досліджені або були поверхово або однобічно досліджені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді, в тому числі, не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу підсудного.

В п. 9 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ зазначено, що за змістом чинного законодавства виклик і допит свідків, витребування документів, давання судових доручень в порядку передбаченому ст. 315-1 КПК України на підтвердження чи спростування позицій сторін допускається тільки за клопотанням сторін.

Згідно зі ст. 223 КПК України 1960 року, орган досудового розслідування повинен був прийняти міри до вияснення місцезнаходження та фактичного проживання підсудного, але в порушення вимог вказаної норми закону не зробив цього, а отриману інформацію не перевірив, що вказує на поверхневість та однобічність дослідження обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При викладених обставинах, порушення цих вимог є неповнотою досудового слідства, без усунення якого справа не може бути розглянута судом (п.8 зазначеної вище Постанови).

Тому, при проведенні додаткового розслідування, слід вияснити шляхом проведення належної перевірки, фактичне місце проживання чи місцезнаходження підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи орган досудового розслідування зобов`язує ст.22 КПК України 1960 року.

В даному випадку зазначені вище порушення норм кримінально-процесуального законодавства не можуть бути усунуті в ході судового слідства, в силу ст.16-1 КПК України 1960 року, оскільки суду не властиві функції організації та контролю за проведенням оперативно-розшукових заходів та слідчих дій для встановлення місця знаходження підсудного.

Без усунення вказаних недоліків, які згідно ст.275 КПК України 1960 року перешкоджають вирішувати справу по суті, суд не може здійснювати судовий розгляд, а справу слід направити прокурору для організації та проведення додаткового розслідування.

На підставі викладеного, п.п. 8, 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, ст. ст. 22, 64, 132, 223, 275, 277 КПК України 1960 року, ст. 6 вказаної Конвенції, керуючись ст. ст. 273, 281 КПК України 1960 року, суд,

П О С Т А Н О В И В :
Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 190 ч. 3, ст. 200 ч. 2 КК України, ОСОБА_5 за ст. 190 ч. 3, ст. 200 ч. 2 КК України направити керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури для організації та проведення додаткового розслідування в ході якого слід усунути вказані вище порушення закону та виконати зазначені дії.

Запобіжний захід ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підписку про невиїзд, залишити без змін.

На постанову протягом семи діб з часу її проголошення може бути подати апеляція до судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд.

Суддя: ОСОБА_1