Справа № 363/4653/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/250/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 15.03.2018

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
15 березня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Прибірськ Іванківського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацючого, освіта неповна середня, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 07.03.2012 Іванківським районним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі, на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 21.08.2014 звільнений умовно-достроково на 1 рік і 11 днів,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 01.09.2017, близько 19 години, з метою заволодіння чужим майном, повторно, вільного проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить потерпілому ОСОБА_8 , де через відкрите вікно проник до однієї із кімнат будинку, звідки вчинив крадіжку двох килимів на загальну суму 3 333 грн. 34 коп., чим заподіяв останньому матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що суд, звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, не врахував даних про його особу, який будучи судимими за аналогічний злочин повторно вчинив крадіжку, а також те, що ОСОБА_7 двічі звільнявся від відбування покарання, однак будь-яких висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти злочини. На думку прокурора, наведене унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а вирок без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на таке.

За змістом ч.1 ст. 420 КПК України, підставами для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є:

необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

необхідність засування більш суворого покарання;

скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Зазначений перелік підстав для ухвалення вироку є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Як вбачається із апеляційної скарги прокурора, ним порушено питання про скасування вироку в частині призначеного покарання із ухваленням у цій частині нового вироку із підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість. Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки, тобто покарання, яке за своїм видом та розміром аналогічне покаранню, призначеного судом першої інстанції, але без застосування положень ст. 75 КК України.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що обидві підстави, на які послався прокурор, не передбачені ч.1 ст.420 КПК України. Так, відповідно до цієї норми закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не є підставою для скасування вироку із ухваленням у кримінальному провадженні нового вироку. За змістом апеляційної скарги неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування ст. 75 КК України, яка на думку прокурора, не підлягала застосуванню. Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальним процесуальним законом у даному випадку визначена така підстава для скасування вироку суду першої інстанції як неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, що за своїм змістом відрізняється від неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Оскільки підстави для скасування вироку суду першої інстанції із ухваленням нового вироку не підлягають розширеному толкуванню, то неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів не може бути підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, що указує на необґрунтованість апеляційної скарги у цій частині.

Не є підставою для ухвалення нового вироку невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Відповідно до ч.1 ст. 420 КПК України, підставою для ухвалення нового вироку є необхідність застосування більш суворого покарання, що за своїм змістом є відмінним від підстави, наведеної прокурором. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у апеляційній скарзі прокурор порушив питання про призначення покарання, яке за своїм видом та розміром є аналогічним покаранню, призначеного судом першої інстанції, тобто у виді позбавлення волі строком на чотири роки. Таким чином, прокурором фактично не порушене питання про посилення призначеного покарання у зв`язку із чим відсутні підстави для ухвалення нового вироку із цієї підстави.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не ґрунтується на вимогах закону, підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю скаргу без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4