АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4981/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

представників власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги представників власника майна ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 та накладено арешт на автомобіль марки «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від запалення автомобіля, вилучені згідно протоколу огляду місця події від 09.09.2017 року, які належать ОСОБА_8 з залишенням на зберіганні на території стоянки за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 10.

Згідно ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представники власника арештованого майна подали апеляційні скарги, в яких ставлять питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування поважності пропущення строку на апеляційне оскарження зазначає, що повний текст ухвали отримано представником ОСОБА_11 лише 15.09.2017 року, а відтак п`ятиденний строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.
Мотивуючи апеляційні вимоги зазначає, що висновок слідчого судді в частині наявності підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_8 є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, а майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того апелянт стверджує, що орган досудового розслідування після проведення 09.09.2017 року в порядку ст. 233 КПК України огляду місця події, автомобіля марки «Лексус», який в розумінні кримінального процесуального закону є іншим володінням особи, зобов`язаний був звернутись із клопотанням про проведення обшуку (огляду) і в разі отримання дозволу на проведення такого обшуку, приймати процесуальне рішення щодо визнання вказаного автомобіля речовим доказом та проводити всі інші необхідні слідчі дії у тому числі звертатися з клопотанням про накладення арешту. Більш того, як зазначає апелянт, з матеріалів, доданих слідчим до клопотання не зазначено жодного доказу про те, що саме за допомогою вищевказаного транспортного засобу було здійснено викрадення особи потерпілого ОСОБА_12 , який у своїх показаннях такого факту не зазначає.

Представник власника майна додає, що зі змісту протоколу огляду місця події від 09.09.2017 року та акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 09.09.2017 року вбачаються розбіжності щодо тривалості огляду та адреси знаходження під час огляду автомобіля.

Адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі також ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та, посилаючись на неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити та повернути арештований автомобіль власнику.

В обґрунтування поважності пропущення строку зазначає, що 22.09.2017 року апеляційну скаргу було подано ним до Дарницького районного суду міста Києва та лише 04.10.2017 року ним отримано лист про повернення апеляційної скарги, після чого 05.10.2017 року одразу звернувся до Апеляційного суду міста Києва.

Мотивуючи апеляційні доводи зазначає, що клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України мало б бути подано до Дарницького районного суду не пізніше 11.09.2017 року, однак докази того, що клопотання було подане протягом встановленого строку відсутні, а затримання автомобіля відбувалося 08.09.2017 року о 23 год. 50 хв., а не 09.09.2017 року, як про це зазначено у клопотанні.

Також апелянт стверджує, що під час затримання, автомобілем керував ОСОБА_13 , який так само як і власник ОСОБА_8 ніякого відношення до вчинення кримінального правопорушення не має.

В судове засідання у справі прокурор у кримінальному провадженні не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання на адресу Київської місцевої прокуратури №2 було завчасно направлено повідомлення про необхідність забезпечення участі процесуального керівника у судовому засіданні. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників власника майна, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без участі власника майна, представник якого ОСОБА_7 отримав копію вступної та резолютивної частини 12.09.2017 року, а повний текст ухвали отримав представник ОСОБА_6 лише 21.09.2017 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах провадження.

З апеляційною скаргою представник ОСОБА_7 звернувся 22.09.2017 року до Дарницького районного суду міста Києва та лише 04.10.2017 року ним отримано лист про повернення апеляційної скарги, після чого 05.10.2017 року одразу звернувся до Апеляційного суду міста Києва. За таких обставин строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.

Представник ОСОБА_6 звернувся до суду 22.09.2017 року, однак враховуючи, що повний текст ухвали отримано ним лише 21.09.2017 року, строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому також підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009755 від 08.09.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Органами досудового розслідування зазначено, що за допомогою транспортного засобу - автомобіля марки «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_8 було здійснено викрадення особи.

09.09.2017 року автомобіль марки «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 , який причетний до вчинення кримінального правопорушення був затриманий та вилучений із поставленням його на зберігання к територію стоянки за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 10.

Постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 від 09.09.2017 року автомобіль марки «Лексус» модеді GX 470 д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору та ключ запалення від вказаного автомобілявизнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0009755 від 08.09.2017 року.

11.09.2017 року слідчий СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Лексус» модеді GX 470 д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору та ключ запалення від вказаного автомобіля, які було вилучено згідно протоколу огляду місця події від 09.09.2017 року із забороною власнику вказаного майна відчужувати , розпоряджатись та користуватись ним, яке мотивовано тим, що вилучений автомобіль та ключі запалення до нього є знаряддям та доказом вчинення злочину, визнаний речовим доказом і з метою збереження якого є підстави для накладення арешту на вказане майно, яке може бути відчужено, знищено чи передано іншим особам.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12.09.2017 року клопотання слідчого було задоволено.

З таким висновком слідчого судді погодитись неможливо з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Зокрема, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на автомобіль марки «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від запалення автомобіля, вилучені згідно протоколу огляду місця події від 09.09.2017 року, які належать ОСОБА_8 , слідчий та прокурор повинні були зазначити, яке відношення до вчинення кримінального правопорушення має ОСОБА_8 .

Зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, взагалі не вбачається будь-яких даних щодо повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0009755 від 08.09.2017 року жодній особі, що свідчить про відсутність існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 146 КК України, що у свою чергу нівелює визнання належного йому вилученого майна речовими доказами у провадженні та накладення на нього арешту з метою забезпечення їх збереження.

Не містить таких даних щодо обставин кримінального провадження, які мають відношення до ОСОБА_8 з посиланням на відповідні докази і оскаржувана ухвала слідчого судді.

Крім того, додані до клопотання слідчого матеріали не містять відомостей щодо допиту власника майна ОСОБА_8 з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення за допомогою належного йому на праві власності автомобіля.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, формальність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційні скарги представників власника майна адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на належне ОСОБА_8 майно за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представникам власника майна ОСОБА_14 адвокатам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року.

Апеляційні скарги представників власника майна ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 та накладено арешт на автомобіль марки «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від запалення автомобіля, вилучені згідно протоколу огляду місця події від 09.09.2017 року, який належить ОСОБА_8 з залишенням на зберіганні на території стоянки за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 10 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 про накладення арешту на автомобіль марки «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від запалення автомобіля, вилучені згідно протоколу огляду місця події від 09.09.2017 року, який належить ОСОБА_8 з залишенням на зберіганні на території стоянки за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4