АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

12 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000515 від 19.11.2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, було частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене із старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено арешт у тому числі й на чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатну квартиру під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором №176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 .

В іншій частині у задоволенні клопотання слідчого було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власники майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подала апеляційні скарги, в яких ставлять питання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року, просять її скасувати в частині накладення арешту на чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатну квартиру під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором №176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 ,постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження власники майна зазначають, що їх не було повідомлено про дату та час розгляду клопотання слідчого, а про ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року їм стало відомо випадково при спробі реалізації майна 20 березня 2018 року, причому з повним текстом ухвали апелянти ознайомились 21.03.2018 року на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

Стосовно ухвали слідчого судді, то ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважають її незаконною. Зокрема, апелянти стверджують, що вони не мають у даному кримінальному провадженні жодного статусу. Також власники майна наголошують, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є добросовісними власниками арештованих квартир. Крім того, автори апеляційних скарг вказують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги та не надав належної правової оцінки тим обставинам, що зобов`язання за кредитним договором № 176/1-11 від 29.04.2011 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 року наразі виконані у повному обсязі.

Такожзвертають увагу на те, що в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя постановляючи ухвалу не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді має бути поновлений, при цьому апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судове засідання власники майна та представники власників майна не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини третьої зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді від 04 лютого 2015 року була постановлена без виклику власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і останні не отримали копії цієї ухвали, незважаючи на наявні в матеріалах провадження дані про направлення із суду першої інстанції на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 копії оскаржуваної ухвали, то колегія суддів вважає, що причину пропуску ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді слід визнати поважною, а їм, як власникам майна, необхідно поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується безпосередньо апеляційних скарг, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000515, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

Органи досудового розслідування вважають встановленим, що 10 квітня 2014 року між Національним банком України та ПАТ АБ «Порто-Франко» (, місто Одеса, вул. Пушкінська, 10 (Банк)) укладено кредитний договір № 47, відповідно до якого НБУ надав Банку кредит для збереження ліквідності у сумі 57500000 гривень під забезпечення застави майнових прав за кредитними договорами, укладеними між Банком та фізичними і юридичними особами.

Відповідно до рішення Управління НБУ в Одеській області № 30 від 11 серпня 2014 року «Про застосування заходу впливу до ПАТ АБ «Порто-Франко», Банку заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам Банку, третім особам майно та активи Банку без погодження з НБУ.

13 серпня 2014 року на виконання рішення Наглядової ради Банку № 84/1 від 12 серпня 2014 року виконуючий обов`язки Голови правління ПАТ АБ «Порто-Франко» ОСОБА_11 надав ОСОБА_12 довіреність з переліком необхідних повноважень, в тому числі з правом укладення/внесення змін до діючих кредитних договорів та договорів іпотеки.

В подальшому службові особи Банку за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» (, м. Київ, вул. Гайцана, 6), зловживаючи своїм службовим становищем та діючи всупереч ч. ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» і Статуту ПАТ АБ «Порто-Франко», якими визначено порядок відчуження активів товариства, без відповідного рішення Загальних зборів Банку та без погодження НБУ уклали від імені ОСОБА_12 (діючого на підставі довіреності Банку) та ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» договори факторингу № 1 від 16 серпня 2014 року, № 2 від 22 серпня 2014 року, № 3, № 4 та № 5 від 26 серпня 2014 року, внаслідок яких заволоділи активами ПАТ АБ «Порто-Франко» (в тому числі майновими правами за 12 кредитними договорами, які, в свою чергу, за кредитним договором № 47 від 10 квітня 2014 року виступали майновим забезпеченням за кредитом в розмірі 57500000 гривень, отриманим від НБУ для збереження ліквідності Банку) на загальну суму понад 510000000 гривень.

Надалі службові особи ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс», діючи за попередньою змовою із службовими особами Банку, у серпні 2014 року легалізували (відмили) вказані активи Банку в особливо великому розмірі шляхом вчинення правочинів нотаріально посвідчених договорів про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, укладеними Банком з фізичними та юридичними особами.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта № 30137586 від 27 листопада 2014 року, майнові права на предмети застави за кредитними та іпотечними договорами, укладеними між ПАТ АБ «Порто-Франко» з фізичними та юридичними особами, які було відчужено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» згідно з договорами факторингу № 1 від 16 серпня 2014 року, № 2 від 22 серпня 2014 року, № 3, № 4 та № 5 від 26 серпня 2014 року, зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс».

02 лютого 2015 року старший слідчий в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , за погодженням із старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, яке є забезпеченням кредитних договорів, в тому числі на чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатну квартиру під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором №176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 , а також про покладення обов`язку на службових осіб Державної реєстраційної служби України і ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внести відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо заборони відчуження майна, іпотекодержателем та заставодержателем в яких зазначено ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» ().

Це клопотання мотивовано тим, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, тобто необхідністю забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи і, крім того, необхідністю забезпечення можливого цивільного позову.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року клопотання слідчого було частково задоволено, а саме накладено арешт на майно, іпотекодержателем та заставодержателем якого є ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» (), в тому числі і на чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатну квартиру під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором №176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 .

В задоволенні іншої частини цього клопотання слідчого було відмовлено.

Оскільки дана ухвала оскаржена власниками майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тільки в частині накладення арешту на чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатну квартиру під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором №176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних скарг зазначених осіб, а щодо іншого майна фізичних та юридичних осіб, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно останніх колегією суддів не вирішується.

Задовольняючи частково дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000515, про накладення арешту на майно, іпотекодержателем та заставодержателем якого є ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» (), в тому числі і на чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатну квартиру під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором №176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення старшого слідчого ОСОБА_8 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накласти арешт на майно з метою забезпечення вироку суду в частині можливої конфіскації майна або можливого цивільного позову, а також з метою застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру (ч. 3 ст. 170 КПК України в редакції, яка діяла до 11 грудня 2015 року).

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та старший слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак старший слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та їх майна достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Зокрема, зі змісту клопотання слідчого випливає, що чотирьохкімнатна квартира під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатна квартира під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором №176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 , підлягає арешту у зв`язку з тим, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а метою такого арешту є забезпечення виконання вироку суду в частині можливого цивільного позову, можливої конфіскації майна та застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Між тим, як встановлено колегією суддів, громадянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є юридичними особами, а тому до них аж ніяк не можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру, про які вказано в ст. ст. 96-3 96-11 КК України.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що до них може бути застосована конфіскація майна, як вид покарання.

Не міститься в цьому кримінальному провадженні і даних про заявлений до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 цивільний позов, що виключає можливість накладення арешту на їх майно з метою забезпечення цивільного позову, а така підстава накладення арешту на майно може мати місце лише в тому випадку, коли цивільний позов до особи є реально заявленим.

Отже, жодна з правових підстав, про які вказано у клопотанні слідчого, не може бути застосована при вирішенні питання про накладення арешту на майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а тому слідчий суддя необґрунтовано наклав арешт на чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатну квартиру під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором № 176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 .

Також колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власників.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту і необ`єктивність судового розгляду в частині, що стосується накладення арешту на майно апелянтів, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в цій частині як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити власникам майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року.

Апеляційні скарги власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000515 від 19.11.2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, якою було частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене із старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , в частині накладення арешту на чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатну квартиру під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором № 176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погодженого із старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , в частині накладення арешту на чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 85,7 кв.м., що належить ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на праві власності, та однокімнатну квартиру під АДРЕСА_3 , загальною площею 54,3 кв.м., що належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на праві власності, що є забезпеченням за кредитним договором № 176/1-11 від 29.04.2011 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 , з покладенням обов`язку на службових осіб Державної реєстраційної служби України і ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внести відповідні записи стосовно вищевказаних квартир до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо заборони відчуження майна, іпотекодержателем та заставодержателем в яких зазначено ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» ( відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 с і к