У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" листопада 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 , на дії, бездіяльність та рішення слідчого і прокурора у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на дії, бездіяльність та рішення слідчого та прокуратури у рамках вказаного кримінального провадження, у якій вказує на те, що постанова про закриття кримінального провадження від 27.12.2016 дублює постанову від 02.03.2016, яка була 07 липня 2016 року скасована заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 4 старшим радником юстиції ОСОБА_4 .

Як вбачається, в постанові про скасування постанови про закриття від 07 липня 2016 року слідчими органами і прокуратурою не було виконано розпоряджень (вказівок), зазначених прокурором ОСОБА_5 (22.07.2014 р.), старшим прокурором прокуратури ОСОБА_6 (30.01.2015 р.), прокурором ОСОБА_7 (15.11.2015 р.).

Однак не виконавши вказівки вказані прокурором ОСОБА_4 слідчий у черговий раз закрив це кримінальне провадження, а тому особа, яка подала скаргу просить, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснити контроль за дотриманням прав, свобод та законних інтересів; скасувати незаконну постанову про закриття кримінальної справи від 27.12.2016; зобов`язати прокуратуру та слідчі органи виконати досудові слідчі дії: забезпечити виконання всіх частин ст. ст. 55, 56 КПК України, які забезпечують права потерпілих; зазначити склад злочину відповідно до вимог ст. 11 КК України та по кожному із правопорушень скоєних проти потерпілих за ст. ст. 162, 191, 355, 358, 399 КК України вказати склад злочину: суб`єкт, суб`єктивна сторона; об`єкт, об`єктивна сторона, час, місце злочину і по знайденим по опису речей на стор. 222-224 закритого кримінального провадження за протоколом огляду місця події 02.03.2016 визначити організовану групу злочинців, з`ясувати замовника злочину та їх виконавців, провести очну ставку з потерпілими і допитати свідків, які бачили, як проводились протиправні дії.

У судовому засіданні особи, що подали скаргу ОСОБА_3 підтримала її, просила задовольнити зі вказаних в останній підстав.

У судове засідання інші учасники будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, про поважні причини неявки, визначені ст. 138 того ж Кодексу, не повідомили, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи положення ст.ст. 22, 26, ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе провести розгляд скарги у їх відсутність.

Тож, слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали закритого кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.03.2014 року за № 0000073, які надійшли на запит суду, та самого судового провадження, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи у провадженні Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві перебувало кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.03.2014 року за № 0000073 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 399 КК України.

Постановою слідчого від 27.12.2016 дане кримінальне провадження закрито, у зв`язку із відсутністю складу злочину.

В той же час, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Адже, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
У цьому випадку, в судовому засіданні встановлено, що постановою заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 від 07.07.2016 було скасовано постанову слідчого від 02.03.2016 про закриття даного кримінального провадження з викладенням відповідних мотивів з цього питання.

Відповідно до ч. 7 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.
Однак, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що викладені в постанові прокурора обставини, як передумови скасування попередньої постанови про закриття були враховані належним чином та усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

А тому, на думку слідчого судді, пояснення слідства викладені у мотивувальній частині постанови в частині необхідності закриття кримінального провадження не є задовільними та переконливими з огляду на те, що воно дзеркально відображає у собі відомості, які викадені у попередніх постановах та які були сприйняті прокурором критично, як наслідок такі процесуальні рішення були скасовані.
Висловлені у постанові доводи слідчого є такими, що не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга з цього питання підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Щодо порушеного особою, яка подала скаргу питання виконання суб`єктами оскарження вимог ст.ст. 55, 56 КПК України, то слід вказати, що з Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ, які беруться слідчим суддею до уваги з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», слідує, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

Тобто, КПК не зобов`язує вчиняти такі дії слідчого чи прокурора так як, у цій ситуації, згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про визнання потерпілим, адже рішення про відмову у визнанні особи потерпілою викладене у формі постанови, згідно ст. 110 того ж Кодексу, відсутнє.

Тим паче, що постановою слідчого ОСОБА_8 від 27.02.2015 ОСОБА_3 визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Також, постановою слідчого ОСОБА_9 від 28.12.2015 ОСОБА_10 визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Щодо доводів скарги про зазначення складу злочину відповідно до вимог ст. 11 КК України по кожному із правопорушень за ст. ст. 162, 191, 355, 358, 399 КК України, вказівки складу злочину: суб`єкту, суб`єктивної сторони, об`єкту, об`єктивної сторони, часу, місця злочину і по знайденим по опису речам на стор. 222-224 закритого кримінального провадження за протоколом огляду місця події 02.03.2016, визначення організованої групи злочинців, з`ясування замовника злочину та їх виконавців, проведення очної ставки з потерпілими і допиту свідків, які бачили як проводились протиправні дії, то слід вказати що з цього питання скарга, задоволена бути не може так як порушені у ній питання, не узгоджуються із наявними способами захисту прав у світлі норм ст. 307 КПК України.

Крім того, враховуючи, що згідно вказівок старшого прокурора ОСОБА_11 від 18.03.2015 орган досудового розслідування з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи зобов`язаний вчинити такі дії, як встановити місце знаходження адвокатських справ, перелік майна, яке зберігається в ЖЕО №418, встановити та долучити відомості про перелік та місця зберігання майна, а останні (вказівки прокурора) в свою чергу, згідно ч. 4 ст. 40 КПК України, слідчий зобов`язаний виконувати в імперативному порядку, саме невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність, доцільність у зобов`язанні вчинення таких дій відсутня.

Будь-яких інших питань у скарзі, які б вимагали судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, заявник не порушує.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Скаргу задовольнити частково.

Постанову слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.03.2014 за № 0000073 скасувати.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Матеріали даного кримінального провадження повернути до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1