Справа №635/6644/17
Провадження №1-кп/635/503/2018
У Х В А Л А
23 квітня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретар судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 297 КК України,-
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 січня 2018 року. Ухвалами Харківського районного суду Харківської області строк тримання під вартою обвинуваченого неодноразово продовжувався. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2018 року строк тримання під вартою обвинуваченому продовжений на шістдесят днів до 01 травня 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відтак, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 01 травня 2018 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
В ході судового розгляду прокурор просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на тяжкість злочинів, вчинення яких інкримінується обвинуваченому, та тяжкість покарання у разі визнання обвинуваченого винним, зазначив, що після повідомлення про підозру у вчиненні злочину за ч.1 ст. 185 КК України ОСОБА_6 продовжив вчиняти злочини, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Потерпілі в судовому засіданні підтримали думку прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою та просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора, просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, посилаючись на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, а також на наявність ряду захворювань, у зв`язку з чим обвинувачений потребує лікування, яке не може бути належним чином забезпечене в умовах слідчого ізолятора.
Під час обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду, та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, свідчить про його суспільну небезпеку. Санкція інкримінованих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років та у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про обрання запобіжного заходу, та вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 доведені прокурором та продовжують існувати, а також враховує ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений.
При цьому суд приймає до уваги, значну кількість епізодів злочинної діяльності, що інкримінується обвинуваченому, після оголошення підозри за ч. 1 ст. 185 КК України обвинувачений продовжив злочинну діяльність, як встановлено слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки та зареєстроване місце проживання.
Зазначені обставини у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою.
Стороною захисту в ході судового розгляду на підтвердження її доводів щодо наявності у обвинуваченого ряду захворювань надана довідка ДУ «Харківська установа виконання покарань №27» про стан здоров`я ОСОБА_6 , однак зазначена довідка не містить інформації щодо неможливості отримання медичної допомоги ОСОБА_6 та його лікування в умовах слідчого ізолятора.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає доцільним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 199, 217, 331 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27» обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч. 2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 297 КК України продовжити на шістдесят днів - до 21 червня 2018 року.
Встановити строк дії ухвали в частині продовження строку тримання під вартою до 21 червня 2018 року.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1