Ухвала
іменем україни
05 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001117, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Калуського міськрайонного суду за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком місцевого суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Стягнуто з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду, а також шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у розмірі 37 312,77 грн, 3 105,84 грн та 24 804 грн, відповідно.
Стягнуто з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду, а також шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у розмірі 8 747,41 грн, 1 657, 57 грн та 24 804 грн, відповідно.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 150 000 грн та 5 000 грн у рахунок витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 150 000 грн та 5 000 грн у рахунок витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Комунального закладу «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» шкоду завдану злочином у розмірі 8 273,58 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської ОДА Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні шкоду завдану злочином у розмірі 8 622,25 грн.
Вирішено питання судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача просить скасувати судові рішення в частині стягнення з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду, а також шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності, а кримінальне провадження в цій частині призначити до нового розгляду у суді першої інстанції. Вважає безпідставним стягнення з ПАТ «Страхова Група «ТАС» шкоди на користь потерпілих у зв`язку з невчасним повідомленням страхувальником про настання страхового випадку, що в такому випадку відповідно до п. 16 постанови пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року зобов`язує відшкодовувати шкоду її завдавача. Стверджує про відсутність заяви потерпілих про виплату страхового відшкодування та неналежного документального підтвердження суми стягнутої на користь потерпілих матеріальної шкоди. Заперечує правильність стягнення шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у зв`язку з відсутністю в їх позовних заявах таких вимог.
На касаційну скаргу представника цивільного відповідача надійшли заперечення від потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , в яких вони стверджують про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв`язку з чим просять залишити її без задоволення.
Згідно з вироком суду, 21 листопада 2015 року о 20.05 год ОСОБА_5 , керуючи автомобілем ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 рухався у м. Калуш із вул. Винниченка через регульоване світлофором перехрестя по вулиці Дзвонарська, Сівецька на проспект Л. Українки. В той час зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу, проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу перетинали пішоходи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які вийшли на пішохідний перехід коли світив червоний сигнал світлофора для транспортних засобів. В момент виходу пішоходів на ліву смугу руху включився зелений сигнал світлофора для транспортних засобів, які рухалися у сторону перехрестя із вулиць Винниченка та проспекту Лесі Українки.Водій ОСОБА_5 проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, та рухаючись на швидкості 66 км/год, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, не дав дорогу пішоходам, вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та не зупиняючи автомобіль втік із місця події. При цьому порушення водієм ОСОБА_5 п. 1.3, п.п. «б» пункту 2.3, п. 10.1, п. 12.2, п. 12.3, п.18.2 Правил дорожнього руху призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження.
Після чого, будучи причетним до скоєння ДТП, у порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху, ОСОБА_5 не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, не викликав автомобіль швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілих до лікувального закладу, а також не повідомив про ДТП орган міліції. Замість цього, на причетному до ДТП автомобілі він зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілих, на проїзній частині дороги.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Також цей суд переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеність винуватості засудженого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК, розміру й виду призначеного покарання, відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині не оскаржуються.
Щодо посилання у касаційній скарзі представника цивільного відповідача на неправильне вирішення цивільних позовів потерпілих, то колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього кодексу. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно п. 26.2 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01 липня 2004 року мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення ІІ групи інвалідності становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
Саме цими нормами керувався суд при задоволенні позовів потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у тому числі, в частині стягнення на їх користь шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності на підставі наданих ними в якості доказів копій довідок МСЕК про призначення кожному із них другої групи інвалідності.
Крім того відповідно до п. 35.1 ст. 35 згаданого вище Закону України № 1961-ІV від 01 липня 2004 року для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Таким чином, ураховуючи, що закон для отримання страхового відшкодування, передбачає можливість повідомлення страховику про дорожньо-транспортну пригоду потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, доводи представника цивільного відповідача з цього приводу, є безпідставними.
Також спростовуються матеріалами кримінального провадження твердження представника цивільного відповідача про відсутність письмових заяв потерпілих про страхове відшкодування (т. 2 а.п. 82, 84).
З уваги на таке, колегія суддів приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанції у повній мірі дотрималися положень кримінального процесуального закону під час вирішення заявлених у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 цивільних позовів. Постановлені цими судами рішення є законними і обґрунтованими, а відтак касаційна скарга представника цивільного відповідача задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» - без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3