Справа № 447/281/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/77/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловськ Луганської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,
з участю прокурора - ОСОБА_8 ,
захисника адвоката - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою клопотання заступника начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Миколаївського відділу Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_10 , задоволено.
Обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 01.04.2018 року включно.
Визначено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят ) гривень.
У випадку внесення підозрюваним застави, покладено на нього обов`язки: прибувати до заступника начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 на першу вимогу, не відлучатися з місця проживання в АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду.
Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року, адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить таку скасувати та постановити нову, якою обрати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, вказаних у клопотанні.
На її переконання, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 не в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи та безпідставно не взято до уваги та не відображено в ухвалі фактів, наведених стороною захисту.
В обґрунтування застосування більш м`якого виду запобіжного заходу адвокат звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, жодного разу не оголошувався в розшук, жодних порушень запобіжних заходів з його сторони не було, при затриманні опору працівникам поліції не чинив, добровільно дав дозвіл працівникам поліції обшукати себе, а тому, на її переконання, твердження слідчого про те, що підозрюваний може переховуватись, перешкоджати кримінальному провадженню також впливати на свідків, потерпілого є лише припущенням.
Окрім цього, апелянт вважає, що слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу не взято до уваги вкрай незадовільний стан здоров`я підозрюваного, зокрема наявність в нього ряду хронічних інфекційних захворювань.
Заслухавши доповідача, адвоката на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та просить суд відмовити у її задоволенні, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно з матеріалами клопотання, 30 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №000045 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15,ч.3 ст.185 КК України.

Цього ж дня ОСОБА_7 повідомлено про підозру у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 30.01.2018 року, близько 04 год. 48 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, діючи умисно, повторно, шляхом розбиття металопластикового вікна балкону квартири АДРЕСА_2 , та яка належить ОСОБА_11 , проник всередину вказаної квартири, звідки намагався викрасти майно на загальну суму 1400 гривень, які належать ОСОБА_12 . Однак, свого злочинного умислу до кінця не довів, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки його помітили та затримали працівники Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області, коли ОСОБА_7 втікав із місця вчинення злочину.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, що стверджується: протоколом затримання ОСОБА_7 та вилучення особистих речей від 30 січня 2018 року, протоколом освідування ОСОБА_7 від 30 січня 2018 року, протоколом огляду предмету від 30 січня 2018 року, постановою про визнання речових доказів та передачу на зберігання від 30 січня 2018 року, показаннями потерпілої ОСОБА_12 від 30 січня 2018 року, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протоколом огляду місця події від 30 січня 2018 року, рапортами ОСОБА_19 та ОСОБА_15 від 30 січня 2018 року.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року , в якій Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Приймаючи рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону, врахував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу та обрав останньому винятковий у вигляді тримання під вартою, довівши, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та саме такий вид унеможливить переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, впливу на потерпілу та свідків та перешкоджання встановленню істини у справі.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, під час розгляду клопотання прокурором було доведено наявність існування ризиків, передбачених у п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого; перешкоджати встановленню істини у справі, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Покликання адвоката на те, що слідчим суддею не враховано стан здоров`я підозрюваного, те, що такий має постійне місце реєстрації та проживання, жодного разу не оголошувався в розшук, жодних порушень запобіжних заходів з його сторони не було, при затриманні опору працівникам поліції не чинив, добровільно дав дозвіл працівникам поліції обшукати себе, а також відсутність у нього родичів, які б внесли заставу, це обставини, які враховуються слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, однак не є безумовними обставинами для зменшення розміру застави чи застосування більш м`якого виду запобіжного заходу.

При визначенні розміру застави слідчий суддя, з-поміж інших обставин, в повній мірі врахував дані про особу-підозрюваного, його вік, стан здоров`я, характеристику за місцем проживання, а саме те, що він не працює, раніше неодноразово судимий, вчинив умисний злочин під час іспитового строку.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, обраний слідчим суддею вид запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 відповідає меті та завданню застосування заходу забезпечення кримінального провадження та є необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, відтак доводи апеляційної скарги адвоката є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів апеляційного суду не встановлено, відтак ухвала слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4