Єдиний унікальний номер: 343/21/17
Номер провадження: 1-кп/0343/33/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2017 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю : секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого: Долинського ВУВКГ- ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого- ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Долинського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України.

Обвинувачений подав письмове клопотання про визнання доказів недопустимим. Свої вимоги мотивував тим, що неналежними і недопустимими доказами, долученими прокурором у вказаному кримінальному провадженні, є зокрема ухвала слідчого судді від 07.08.2014 року про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ за період від 01.01.2011 року по 05.04.2014 року. Слідчі судді не наділені повноваженнями на призначення позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності, в кримінальному процесуальному Кодексі України, відсутні відповідні статті (розділ), який би надавав право слідчому судді постановляти відповідне рішення, та відсутній порядок розгляду таких питань. Вказаний механізм передбачений в проектах КПК, які до цього часу ще не прийняті.

Недопустимим доказом він вважає і акт ревізії № 830-21/32 від 29.08.2014 року, проведений Калуською ОДФІ за період з 01.01.2011 року по 21.07.2014 року, тобто за межами дії ухвали слідчого судді який дозволив проводити перевірку тільки до 05.04.2014 року. Ревізором, крім інших порушень, при проведенні ревізії, грубо порушено вимоги Методичних рекомендацій щодо здійснення інспектування органами Державної фінансової інспекції України, що затверджені наказом «Про затвердження методичних рекомендацій» від 14.12.2011 року № 90, зокрема п. 3.1 розділу V «Оформлення результатів ревізії», яка вказує що до констатуючої частини акту ревізії не включаються не підтверджені ревізійними діями висновки, суб`єктивні припущення посадових осіб органів Держфінінспекції, висновки, що не належать до компетенції органів Держфінінспекції, висновки про порушення, які не стосуються об`єкта контролю, дані із слідчих матеріалів, посилання на свідчення посадових осіб, які вони давали перед слідчими органами. Названий акт ревізії побудованй виключнона матеріалах слідства, які є недостовірними.

З акту позапланової виїзної ревізії № 830-21/32 від 29.08.2014 року не вбачається, що Державна фінансова інспекція в Івано-Франківській області наказом чи дорученням доручала Калуській ОДФІ провести ревізію відповідно до вищевказаних ухвали суду та постанови слідчого, а тому є підстави вважати, що начальник Калуської ОДФІ видав направлення на проведення ревізії поза межами своїх повноважень, так як ревізію доручили проводити Державній фінансовій інспекції в Івано-Франківській області. Крім цього у ревізора не було законних повноважень перевірки законності трудових правовідносин на підприємстві. Контроль за дотриманням законодавства про працю належить до компетенції Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів.
Неналежним і недопустимим доказом є також інформація від 21.07.2014 року № 6197 по системі «Аркан» про перетин кордону ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки з матеріалів кримінального провадження зрозуміло, що вказана інформація за підписом інспектора СІАЗ Долинського РВ УМВС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_9 , потрапила в матеріали кримінального провадження у невідомий спосіб, оскільки жодних запитів, доручень чи ухвал слідчого судді про витребування такої інформації з будь-яких джерел, в тому числі з системи «Аркан», в матеріалах кримінального провадження немає, що підтверджується Реєстром матеріалів досудового розслідування вказаного кримінального провадження який є додатком до обвинувального акту. Ні в процесуальних діях, ні в процесуальних рішеннях про це немає жодної відмітки. Вказана інформація не відповідає вимогам, які встановлюються до офіційних документів. Вказаний документ слід розцінювати як показання з чужих слів здійснене в письмовій формі щодо певних фактів, яке ґрунтується на інформації іншої особи, надані у кримінальному провадженні інспектором СІАЗ Долинського РВ УМВС старшим лейтенантом міліції ОСОБА_9 , тобто співробітником оперативного підрозділу під час здійснення ним кримінального провадження, що в силу ч. 7 ст. 97 КПК України є недопустимим доказом.

Посилання прокурора про існування інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи «Аркан» стороною захисту не заперечуються, однак вказаний документ як доказ отриманий не у спосіб, передбачений КПК.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали з вищевикладених підстав, просили задовольнити його та визнати зазначені у ньому докази недопустимими. Окрім цього, захисник долучив відповідь на адвокатський запит № 717 від 19.10.2015 року щодо надання інформації про перетин державного кордону особою.

В судовому засіданні прокурор заперечив проти визнання доказу недопустимим, оскільки вважає їх надуманими, безпідставними та заявлені з метою ввести суд в оману з метою уникнення ОСОБА_6 відповідальності, надавши письмові заперечення.

З приводу ухвали слідчого судді Долинського районного суду від 07.08.2014 року про проведення позапланової перевірки вказала, що суд, постановляючи вказану ухвалу, керувався положеннями КПК, які були чинні станом на 07.08.2014 року. Дане твердження сторони захисту є звичайним маніпулюванням поняттями «суд» та «слідчий суддя».
Щодо визнання акта ревізії Долинського ВУВКГ недопустимим доказом, оскільки проведена не Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області, як це зазначено в ухвалі суду, а Калуською ОДФІ, не заслуговує на увагу, так як остання є її структурним підрозділом та спростовано у запереченні самого захисника.
Не може бути визнаний неналежним доказом і інформація від 21.07.2014 року №6197 по системі «Аркан» про перетин кордону ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , через те, що отримана від інспектора СІАЗ Долинського РВ УМВС ОСОБА_9 , який є співробітником оперативного підрозділу міліції. Так, відповідно до спільного наказу адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України, Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства закордонних справ України, Міністертва праці та соціальної політики України, Служби Безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України від 03.04.2008 N 284/287/214/150/64/175/266/75 «Про затвердження Положення про інтегровану міжвідомчу інформаційно-телекомунікаційну систему щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон», згідно з яким система "Аркан" має міжвідомчий державний статус. Система "Аркан" створюється з метою своєчасного, достовірного та функціонально повного інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності суб`єктів системи стосовно здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, розшуку в пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань, припинення протиправної діяльності фізичних і юридичйих осіб, які незаконно переправляють мігрантів в Україну або транзитом переміщують їх через територію України, посилення контролю за додержанням правил в`їзду, виїзду, перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, а також виконання інших завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством. Сторона захисту не звертає увагу на те, що в постанові Пленуму Верховного Суду України від 09.07.2015 року надано роз`яснення щодо ознак офіційного документа, як предмета злочину, передбаченого ст.366 КК України. А у кримінальному провадженні №0000379 про обвинувачення ОСОБА_6 предметом злочину, передбаченого ст.366 ч.1 КК України, є табелі робочого часу, а не інформація від 21.07.2014 №6197 по системі «Аркан» про перетин кордону ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Щодо твердження про те, що вищезазначена інформація отримана у невідомий спосіб, оскільки в матеріалах провадження немає жодних запитів, доручень чи ухвал слідчого судді про витребування такої інформації, слід зазначити, що дана інформація витребувана за запитом, а не на підставі ухвали слідчого судді при тимчасовий доступ до речей і документів. Тому особою, у володінні якої знаходилася інформація зі системи «Аркан», тобто інспектором СІАЗ Долинського РВ УМВС ОСОБА_9 , добровільно передано її для долучення до матеріалів даного кримінального провадження. З приводу законності отримання даних щодо дат народження цих осіб слід зазначити, що вони могли стати відомими органу досудового розслідування з протоколів допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 або Інтернет-джерел.
З наведених підстав у задоволенні клопотання просила відмовити.

Представник потерпілого в судовому засіданні у вирішенні поданого клопотання покладається на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

У частині 3 ст. 62 Конституції України закріплено основний принцип допустимості доказів, який полягає у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року надано офіційне тлумачення положення першого речення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, необхідно розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Згідно частин 1-3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 4 ст. 87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям, вирішення яких відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Доводи сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом ухвали слідчого судді від 07.08.2014 року про проведення позаплвнової перевірки фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ за період від 01.01.2011 року по 05.04.2014 року не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя діяв у повній відповідності з нормами КПК України, які були чинні на час постановлення вказаної ухвали 07.08.2014 року. Так ч.2 ст.36 та п.4 ст.40 КПК було закріплено право слідчого, прокурора, суду призначати перевірки. І після прийняття Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, який набув чинності з 15.07.2015 року, згадані норми були виключені з КПК. Відтак, твердження обвинуваченого про те, що ревізія проведена на незаконних підставах, не знайшло свого підтвердження.

Щодо очевидної недопустимості доказів, зокрема акта ревізії від 29.08.2014 року через проведеня її за межами дії ухвали слідчого судді, з прушенням вимог Методичних рекомендацій щодо здійснення інспектування органами ДФІ та неналежним суб"єктом, на даній стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає. Постановлення ухвали без надання оцінки доказів в їх сукупності буде суперечити загальним засадам кримінального судочинства.

З приводу інформації від 21.07.2014 року №6197 по системі "Аркан" про перетин кордону ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вона отримана органом досудового розслідквання на підставі запиту від 16.07.2014 року №6069, а тому порушень вимог Кримінально-процесуального кодексу України суд не вбачає.

Посилання захисника на відповідь на адвокатський запит №717 від 19.10.2015 року не заслуговують на увагу, оскільки вказаний лист не був відкритий стороні обвинувачення.

За таких обставин заявлене клопотання не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст. 87-89 КПК України, керуючись ст. 372 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими- відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: