Справа № 183/1337/18
№ 1-кп/183/695/18

У Х В А Л А
14 березня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, приватного підприємця « ОСОБА_3 », не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з неповною середньою освітою, приватного підприємця « ОСОБА_4 », судимого: 27.12.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць, 12.08.2015 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 21 день, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_7 ,
потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 13 березня 2018 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України, якому на досудовому слідстві обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 14.03.2018 року та визначено заставу у розмірі 528 600 гривень з переліком обов`язків, заставу внесено 31.01.2018 року та ОСОБА_3 звільнено з-під варти, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 289 КК України, якому на досудовому слідстві обрано запобіжний у вигляді тримання під вартою строком по 14.03.2018 року включно.
Прокурор вважає за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки підстав для закриття провадження та повернення обвинувального акту немає, а також заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, та про продовження ОСОБА_3 обов`язків, визначених заставою.
Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, а також заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, та обвинуваченому ОСОБА_3 із застави на особисте зобов`язання.
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, підтримали думку та клопотання свого захисника.
Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки ані він, ані потерпілі не ознайомилися з матеріалами кримінального провадження, вирішення клопотання прокурора та захисника залишив на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_8 підтримав думку свого представника.
Потерпілий ОСОБА_9 підтримав думку представника потерпілого ОСОБА_8 .
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає неможливим проведення підготовчого судового засідання у зв`язку із тим, що у суду відсутні підтвердження ознайомлення потерпілих та представника потерпілого ОСОБА_8 з матеріалами кримінального провадження, а у прокурора на даний час із собою немає матеріалів на підтвердження чи спростування факту не ознайомлення потерпілих з матеріалами кримінального провадження, а тому вважає за необхідне відкласти підготовче судове засідання.
Разом з тим, відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: тяжкість інкримінованих останньому злочинів, які віднесено законом до категорії середньої тяжкості та тяжких, ступень відповідальності за них, внаслідок чого необхідно запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчиняти нові злочини, оскільки він раніше судимий, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки вони ще не допитані судом, тому відповідно до вимог п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177, ст. 178 КПК України, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду зазначеного кримінального провадження необхідно продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ніякий, з передбачених більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування його на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак строком на 30 днів.
Тому, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає, що воно не обґрунтоване та задоволенню не підлягає.
Так, у своєму клопотанні захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_4 не має наміру переховуватись від суду та має постійне місце мешкання.
Однак, дане твердження захисника нічим не обґрунтоване та спростовується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, віднесених до категорії середньої тяжкості та тяжких, та розуміє ступінь відповідальності за них у разі визнання його винним судом, а тому може переховуватися від суду, не зважаючи на наявність постійного місця мешкання.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_4 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені в ході досудового розслідування, те, що ОСОБА_4 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не приймаються судом, оскільки зазначені ризики не були врахований ані при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 , ані при його продовженні.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_4 не має потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, так як під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та зроблені висновки експертів, суд також вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_4 не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підтверджується також не приймається судом, оскільки суд не знає та не може знати того, що є на меті у обвинуваченого, а також зазначене твердження захисника спростовується тим, що ОСОБА_4 є особою раніше засудженою, що вказує на існування ризику вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Крім того, розглядаючи питання про можливість зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу.
Разом з тим, вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 із застави на особисте зобов`язання, суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні виходячи з наступного.
Так, у своєму клопотанні захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_3 не має наміру переховуватись від суду та має постійне місце мешкання.
Однак, дане твердження захисника нічим не обґрунтоване та спростовується тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, віднесених до категорії середньої тяжкості та тяжких, та розуміє ступінь відповідальності за них у разі визнання його винним судом, а тому може переховуватися від суду, не зважаючи на наявність постійного місця мешкання.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_3 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені в ході досудового розслідування, те, що ОСОБА_3 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, не приймаються судом, оскільки зазначені ризики не були врахований ані при обранні запобіжного заходу ОСОБА_3 , ані при його продовженні.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_3 не має потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, так як під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та зроблені висновки експертів, суд також вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.
Крім того, розглядаючи питання про можливість зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання, суд вважає, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Підготовче судове засідання по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 289 КК України відкласти.
Клопотання прокурора задовольнити частково.
Обов`язки, покладені на ОСОБА_3 , передбачені ст. 194 КПК України залишити раніше встановлені
Обвинуваченому у вчинені злочинів передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 13 квітня 2018 року включно.
В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу відмовити.
В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1