Справа № 587/1702/17

В И Р О К
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхосулка Білопільського району Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працездатного, працюючого водієм ТОВ «Сумипастранс», маючого на утриманні малолітнього сина 2011 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив необережний злочин за наступних обставин.
Так, 05 квітня 2017 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_10 і виконуючи свої трудові обов*язки, керуючи рейсовим автобусом «РУТА 20», реєстраційний НОМЕР_2 , рухався за маршрутом «Пристайлове-Лебедин-Суми» по автодорозі «Суми-Лебедин» у напрямку м. Суми. В салоні транспортного засобу ОСОБА_9 перевозив пасажирів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Наближаючись до перехрестя нерівнозначних автодоріг «Суми-Лебедин» та «Суми-Полтава об`їзд м. Суми», неподалік від с. Любачеве Сумського району Сумської області, ОСОБА_9 знехтував безпекою дорожнього руху; керуючи транспортним засобом у стані стомлення, відчуваючи погіршення самопочуття та рухаючись до перехрестя по другорядній дорозі, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечний швидкісний режим, який дозволив би йому забезпечувати постійний контроль за рухом транспортного засобу, внаслідок чого втратив контроль за рухом керованого ним автобусу, перед виїздом на перехрещення проїзних частини не надав перевагу в русі автомобілю «ГАЗ 53», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався у напрямку м. Полтава по головній автодорозі «Суми-Полтава об`їзд м. Суми», та допустив зіткнення із вказаним транспортним засобом. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №644 від 13.06.2017 року, внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир автобуса «РУТА 20» ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучної краніо-торако-скелетної травми, відкритої черепно-мозкової травми, лінійного перелому лівої тім`яної та скроневої кісток з переходом на основу черепа, забою головного мозку, перелому лівої виличної кістки без зміщення, забійної рани, садна лівої скроневої ділянки, закритої травми грудної клітки, забою грудної клітки, перелому 1,2,3,4 ребер зліва, розриву ключично-акроміального зчленування зліва, рваної рани верхньої третини лівого передпліччя.
Тілесні ушкодження в області голови були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №643 від 14.06.2017 року, внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир автобуса «РУТА 20» ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забою лівого плечового суглобу, скалкового перелому середньої третини лівої ключиці без зміщення, які кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У відповідності з висновками судової - автотехнічної експертизи №140 від 19.06.2017 року, у даній дорожній ситуації ОСОБА_9 , керуючи автобусом «РУТА 20», реєстраційний НОМЕР_2 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 і введених у дію з 01.01.2002, що передбачені пунктами:
2.9. Водієві забороняється:
б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;
12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Допущені ОСОБА_9 порушення вимог п.п. 2.9. б, 12.1. та 16.11. Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав в повному обсязі і пояснив, що дійсно 05 квітня 2017 року близько 14 години 00 хвилин він, керуючи рейсовим автобусом «РУТА 20», реєстраційний НОМЕР_2 , рухався за маршрутом «Пристайлове-Лебедин-Суми» по автодорозі «Суми-Лебедин» у напрямку м. Суми. В салоні транспортного засобу він перевозив пасажирів, в тому числі потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Наближаючись до перехрестя нерівнозначних автодоріг «Суми-Лебедин» та «Суми-Полтава об`їзд м. Суми», неподалік від с. Любачеве Сумського району Сумської області, він, будучи стомленим, наближаючись до перехрестя по другорядній дорозі, перед виїздом на перехрещення проїзних частини не надав перевагу в русі автомобілю «ГАЗ 53», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався у напрямку м. Полтава по головній автодорозі «Суми-Полтава об`їзд м. Суми», та допустив зіткнення із вказаним транспортним засобом. ОСОБА_9 погодився з тим, що порушив п. п. 2.9. б, 12.1. та 16.11. Правил дорожнього руху, які у відповідності з висновками судово-автотехнічної експертизи знаходяться в прямому причинному зв*язку з ДТП, не оспорював висновок судово-медичної експертизи про тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілих, після роз*яснення положень статті 349 КПК України вважав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, розкаявся у скоєному, просив застосувати до нього Закон України «Про амністію в 2016 році».
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи автобусом «РУТА 20», порушив п. п. 2.9. б, 12.1. та 16.11. Правил дорожнього руху, що потягло за собою спричинення потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а потерпілому ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому позитивно характеризується, займається суспільно-корисною працею, пом`якшуючі відповідальність обставини раніше не судимий, свою вину визнав в повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину і встановленню істини по справі, має на утриманні малолітню дитину 2011 року народження.
Обтяжуючих обставин суд не вбачає.
Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства.
Обвинуваченим було заявлено клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році». Захисник підтримав клопотання обвинуваченого.
Прокурор, а також потерпіла сторона не заперечували проти задоволення даного клопотання.
Згідно п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема, яких на день набрання чинності цим Законом не позбавлено батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким, на момент вчинення злочину мав малолітню дитину 2011 року народження, він підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, що набрав чинності 07 вересня 2017 року, отже, клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Прокурором заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 15 824 гривні 92 копійки. Цивільний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню, оскільки вина обвинуваченого у завданні шкоди на зазначену суму встановлена в судовому засіданні, підтверджуються довідкою Сумської обласної клінічної лікарні і не оспорюється самим обвинуваченим.
У відповідності з ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Суд вважає встановленим, що в результаті злочинних дій обвинуваченого потерпілим завдана моральна шкода, оскільки на значний час був порушений їх звичний спосіб життя, вони пережили сильний фізичний біль і нервовий струс, тривалий час знаходилися на лікуванні, вимушені були прикладати додаткові зусилля для відновлення здоров*я та життєвих зв*язків, тому суд вважає встановленим, що в результаті злочинних дій ОСОБА_9 потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була завдана моральна шкода, яку необхідно стягнути з обвинуваченого.
Разом з тим, суд вважає позов в частині стягнення моральної шкоди таким, що підлягає частковому задоволенню.
При цьому суд враховує роз`яснення, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, у відповідності з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та об*єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.( частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).
Представник цивільного відповідача ПрАТ «УТСК» позов представника потерпілого ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди визнав частково на суму 13 630,14 гривень, в частині моральної шкоди на суму 681, 50 гривень; позов представника потерпілого ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 не визнав повністю.
У відповідності з ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1187 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
У відповідності з ст. ст. 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності з ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Судом встановлено, що відповідно до поліса обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3251891 від 21 березня 2017 року ( ар. с. 74) цивільно-правова відповідальність ФОП ОСОБА_10 , основним видом діяльності якого було пасажирські перевезення, була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».
Отже у відповідності з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2014 року ( з подальшими змінами та доповненнями) відповідальність за шкоду, заподіяну потерпілим, у визначених Законом та договором межах має нести страхова компанія, а в іншій частці відповідальність має нести фізична особа-підприємець ОСОБА_10 , з яким ОСОБА_9 під час заподіяння шкоди перебував в трудових відносинах і завдав шкоди під час виконання своїх трудових обов*язків.
Що стосується інших вимог про стягнення на користь ОСОБА_5 матеріальних витрат, пов*язаних з добровільними внесками грошових сум ГО «Медицина майбутнього нова», то суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки стягнення цих витрат не передбачено законодавством і не відповідає положенням статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідності з якими у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються лише обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на її користь 1 452 гривень 62 копійок матеріальної шкоди та 72 гривень 63 копійок моральної шкоди, оскільки належних доказів на підтвердження понесених витрат у зазначеному розмірі ОСОБА_6 не надала, пояснивши, що таких письмових доказів вона не має.
Арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми № 592/3832/17 від 07 квітня 2017 року необхідно скасувати.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності зі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1187 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 23, 24, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_9 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року ОСОБА_9 звільнити від відбування призначених покарань по амністії.
Стягнути з ОСОБА_9 в доход держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації (місцевий бюджет) 15 824 гривні 92 копійки витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину (код класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження»).
Скасувати арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м.Суми № 592/3832/17 від 07 квітня 2017 року.
Речові докази: автобус «РУТА 20», реєстраційний НОМЕР_2 , 2008 року випуску, який зберігається на території Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, повернути власнику - ОСОБА_10 ; автомобіль «ГАЗ 53», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1988 року випуску, який передано на зберігання ТОВ «Хлібодар», залишити в розпорядженні власника - ТОВ «Хлібодар».
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя