АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/440/2018 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 121 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дорожинка, Вільшанського району, Кіровоградської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_11 засуджено за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком ОСОБА_11 визнано винним у тому, що 06 вересня 2016 року, близько 08 години 10 хвилин, він з невстановленими досудовим слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, на автомобілі «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 під`їхали до будинку №16 по проспекту Бажана в м. Києві і разом попрямували до нежитлової будівлі №14-А за вказаною адресою, біля входу в яку, знаходився автомобіль «Reno Duster» д.н.з. НОМЕР_2 ., що належить потерпілому ОСОБА_7 . ОСОБА_10 підійшов до автомобіля «Reno Duster» д.н.з. НОМЕР_2 , а невстановлені досудовим слідством особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, згідно із заздалегідь погодженим планом, відповідно до якого кожен із співучасників виконував завчасно сплановану роль, зупинилися неподалік. В подальшому ОСОБА_10 з метою викликати ОСОБА_7 на бесіду та привернути увагу на спрацювання сигналізації, декілька разів наніс удари ногою по колесу автомобіля «Reno Duster» д.н.з. НОМЕР_2 та став очікувати на ОСОБА_7 . Коли останній вийшов до власного автомобіля, ОСОБА_10 , діючи протиправно, умисно за попередньою змовою групою осіб, з метою нанесення тілесних ушкоджень, почав розмову з ОСОБА_7 , при цьому невстановлені досудовим слідством особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, побачивши та переконавшись у появі ОСОБА_7 , почали рухатися до нього. У цей час, ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних відносин, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс удари кулаками та ногами ОСОБА_7 в область голови, тулуба та ніг. Коли з приміщення нежитлової будівлі вибігли охоронці, одна з осіб, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, підійшла, висловив погрозу охоронцям, у вигляді заборони втручання та вчинення будь-яких дій направлених на припинення дій ОСОБА_10 . Двоє інших осіб, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, стояли поруч, даючи знати, що вони всі разом, що вказувало на їх перевагу. Своїми протиправними діями ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_12 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, посилаючись на його невідповідність ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без зміни.

Своє прохання прокурор обґрунтовує тим, що сторона обвинувачення критично ставиться до щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки він надав суду неправдиві покази з метою уникнення покарання у виді позбавлення волі. При цьому він та захисник не погодилися з кваліфікацією дій обвинуваченого. ОСОБА_10 не підтвердив фактичні обставини, які були встановлені під час досудового розслідування та судового розгляду, заперечував обставини, про які суду повідомляли свідки, що на думку прокурора свідчить про відсутність щирого каяття та повного визнання вини обвинуваченим.
Також, судом не було враховано керівну роль обвинуваченого ОСОБА_10 у групі осіб, які вчиняли злочин, що в подальшому призвело до тяжких наслідків для потерпілого, а саме отримання тяжких тілесних ушкоджень, втрати свідомості, тривалої втрати працездатності, лікування, тощо.
Вважає, що наявність позитивних даних про особу обвинуваченого та добровільне відшкодування останнім завданих збитків, не виключає суспільної небезпеки його протиправних дій, а тому виправлення ОСОБА_10 і попередження вчинення ним інших злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, можливо лише в умовах ізоляції останнього від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, захисника, потерпілого та його представника, які просили залишити вирок без зміни, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 121 КК України, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.

Стаття 50 КК України передбачає що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За наявності підстав, передбачених ст. 69 КК України, суд має право призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією відповідної частини статті КК України.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вказані вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність.

Так, при призначенні ОСОБА_10 покарання судом належним чином враховані тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, працює, позитивно характеризується за місця проживання та роботи, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, а також щире каяття останнього та добровільне відшкодування завданого збитку, в якості обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Про наявність щирого каяття обвинуваченого свідчить визнання ним своєї вини у вчиненні злочину, неодноразові вибачення перед потерпілим, результатом чого стало примирення з останнім, визнання факту спричинення збитку потерпілому та добровільне його усунення.
Потерпілий ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду пояснив, що на його думку обвинувачений визнав протиправність своєї поведінки, зробив для себе відповідні висновки та просив не позбавляти волі останнього.
Враховуючи наявність двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано положення ст. 69 КК України та призначено покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 121 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.
Не вбачає колегія суддів і порушень закону України про кримінальну відповідальність при прийнятті рішення судом першої інстанції про звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Дані про особу останнього, його ставлення до вчиненого та наступна поведінка свідчить про можливість його виправлення без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, оскільки доводи, що в ній викладені, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Тому, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_10 підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_10 засуджено за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 121 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня її проголошення.

Судді:

_________________ _________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4