Справа № 442/7530/17 Головуючий у 1 інстанції- ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1158/17 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у дистанційному судовому провадженні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області,
з участю секретаря ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
представника ДВК № 40 ОСОБА_9
прокурора ОСОБА_10 ,
за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 листопада 2017 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч.4 ст.187, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 263, ст. 70 КК України на вісім років один місяць позбавлення. На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.11.2016 по 30.01.2017, з 19.11.2010 по 31.10.2013, з 05.10.2016 по 22.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття ОСОБА_7 покарання 05 жовтня 2016 року; кінець строку відбуття покарання 24 березня 2018 року.
В порядку ч.1 ст. 539 КПК України засуджений ОСОБА_7 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 листопада 2017 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2017 року, на невідбутий термін чотири місяці 23 дні.
На ухвалу суду прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити засудженому ОСОБА_7 у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення. Вважає, що ухвала суду не відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, й в обгрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 з 23 липня 2017 року відбуває покарання в Дрогобицькій виправній колонії № 40 Львівської області (далі ДВК № 40) та за час відбування покарання допускав порушення режимних вимог, за що один раз (17.08.2017) притягувався до дисциплінарної відповідальності, один раз (03.10.2017) заохочувався, працевлаштований будівельником. З характеристики на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній характеризується негативно, допустив порушення установленого порядку відбування покарання (отримання перекиду), за що притягувався до дисциплінарної відповідальності; участі в організації та проведенні виховних заходів, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, роботі самодіяльних організацій не бере. Зазначене в сукупності з іншими обставинами не свідчить про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При апеляційному розгляді прокурор ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Представник ДВК № 40 ОСОБА_9 апеляційну скаргу прокурора підтримала та пояснила, що ОСОБА_7 працевлаштований в будівельній бригаді, працює, виконує ремонтні роботи, зауважень по роботі не має. На даний час до відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженим залишилось три місяці 16 днів.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечили, просять судове рішення залишити без зміни.
Засуджений пояснив, що він працює, виконує будівельні роботи, за час відбування покарання мав одне стягнення, яке знято, конфліктів з адміністрацією установи не має. Злочин, за який він відбуває покарання, вчинений у 2010 році, й з того часу він інших злочинів не вчиняв. У нього незакінчена вища освіта, він має сім`ю, троє малолітніх дітей, має намір працевлаштуватись, відшкодувати шкоду потерпілим.
Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора та представника ДВК № 40 на підтримку апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу заперечили, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання ґрунтується на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, є обґрунтованим та вмотивованим.

Необхідною умовою застосування положень ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що може свідчити, зокрема, дотримання засудженим правил розпорядку дня колонії, відсутність порушень встановленого порядку відбування покарання, виконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань, заняття суспільно корисною працею. Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобігання вчинення нових злочинів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 відбув більше ? строку покарання, за час перебування в СІЗО м. Ужгорода порушень установленого порядку покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався; з 23 липня 2017 року відбуває покарання у ДВК № 40 й за час відбування покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності (за отримання перекиду мобільного телефону), один раз заохочувався за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці шляхом зняття раніше накладеного стягнення; на громадських засадах працевлаштований у будівельній бригаді відділення, до виконання своїх обов`язків відносить добре; зарекомендував себе як ввічливий до представників адміністрації, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний; до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться сумлінно; виконує роботи із самообслуговування, має необхідний достатній рівень навичок; до виконання робіт із благоустрою ставиться сумлінно; підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення й підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, й з таким висновком суду колегія суддів погоджцується.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості судового рішення, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними й колегія суддів їх до уваги не бере.

Покликання прокурора як на підставу відмови у застосуванні щодо ОСОБА_7 ст. 81 КК України на те, що засуджений характеризується негативно, допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, не бере участі в організації та проведенні виховних заходів, у роботі самодіяльних організацій, є необгрунтованим.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, постановою № я-11 від 17.08.2017 начальника ДВК № 40 за порушення режиму відбування покарань, а саме за отримання перекиду (мобільного телефону), ОСОБА_7 оголошено догану. Разом з тим відповідно до наказу начальника ДВК № 40 від 03.10.2017 № 445/ОД-17 з ОСОБА_7 за сумлінну поведінку і ставлення до праці за підсумки роботи в ІІІ кварталі 2017 року накладене стягнення достроково знято, а отже ОСОБА_7 є таким, що не має стягнення.

За змістом ст. 123 КВК України соціально-виховна робота із засудженими до позбавлення волі є діяльністю персоналу органів і установ виконання покарань та інших соціальних інституцій для досягнення мети виправлення і ресоціалізації засуджених, тобто залучення засуджених до участі в соціально-виховних заходах, стимулювання правослухняної поведінки засуджених, формування та закріплення в засуджених прагнення до заняття суспільно корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів відноситься до обов`язку персоналу установи виконання покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КВК України участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого.

Те, що ОСОБА_7 не бере участі у соціально-виховних заходах і самодіяльних організаціях, не може свідчити про негативну характеристику засудженого та не є перешкодою для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання за умови дотримання вимог, визначених ст. 81 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в суді першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_11 (який подав апеляційну скаргу) не заперечував щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, а також зважаючи на незначний термін, який залишився до відбуття засудженим прокарання (три місяці 16 днів), колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального законів, є законною, обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 листопада 2017 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4