Справа № 1 - 1612//12
ВИРОК

Іменем України

14 березня 2012 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Рябих С.В.

та підсудного ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську кримінальну справу за обвинуваченням: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого:

13.08.2009 року Комсомольським міським судом за ч.1 ст. 190 КК України до 60 годин громадських робіт.

за ч. 2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в :

Підсудний вчинив злочин невеликої тяжкості проти правосуддя за таких обставин:

Вироком Комсомольського міського суду від 13.08.2009 року ОСОБА_1 призначена міра покарання у вигляді 60 годин громадських робіт. 08.07.2010 року вирок суду надійшов на виконання в Комсомольську кримінально-виконавчу інспекцію. 15.07.2010 року та 11.08.2010 року ОСОБА_1 до Комсомольської КВІ для постановки на облік не зявився, внаслідок чого на 17.08.2010 року був підданий примусовому приводу, який залишився без виконання.

04.02.2011 року за неявку на виклики до КВІ ОСОБА_1 отримав попередження і в цей же день під роз писку був ознайомлений з умовами відбування покарання.

У відповідності до ч.3 ст. 13 КВК України старшим інспектором КВІ була винесена постанова про встановлення днів явки на реєстрацію та видано направлення для відбування громадських робіт в у КЖРЕП №5 починаючи з 07 лютого 2011 року, однак у призначений день засуджений не приступив до виконання покарання.

Згодом ОСОБА_1 не прибув також до КВІ у встановлені для реєстрації дні, і 29 березня 20111 року отримав повторне попередження та надав повторне письмове зобовязання приступити до виконання громадських робіт починаючи з 30 березня 2011 року, проте станом до 22 квітня 2011 року до виконання громадських робіт не приступив.

В судовому засіданні підсудний свою вину в скоєному злочині визнав повністю, при цьому не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактами ухилення від відбування громадських робіт, та пояснив, що скоїв злочин за обставин, зазначених в мотивувальній частині вироку.

Крім того, вина підсудного підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: розписками ОСОБА_1 про ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання та відповідальністю за їх порушення та постановою про встановлення днів явки на реєстрацію (а.с.21, 23).

Обгрунтовуючи висновки про доведеність вини підсудного в скоєнні інкримінованого злочину, суд, обмежившись допитом підсудного та дослідженням письмових доказів, застосовуючи положення ч. 3 ст. 299 КПК України, приймає до уваги, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

Отже, умисні дії ОСОБА_1 які виразились в ухиленні від відбування громадських робот, особою, засудженою до даного виду покарання, органами досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, скоєний ОСОБА_1 злочин є злочином невеликої тяжкості, і в якості обставини, що пом`якшує покарання, враховує визнання підсудним своєї вини та щире каяття в скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

За висновком ЛКК ОСОБА_1 практично здоровий, працездатний, не потребує примусового лікування від наркоманії та алкоголізму, відвідує замісну терапію, за місцем проживання характеризується як особа, на яку не надходять скарги.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, суд враховує, що тяжких наслідків від скоєного ОСОБА_1 не настало, але приймає до уваги факт його ухилення від відбування покарання, не повязаного з позбавленням волі, наявність декількох попереджень з боку КВІ про можливість кримінальної відповідальності за умови продовження ухилення від відбування покарання, та відсутність відповідного реагування з боку засудженого, що є свідченням його небажання стати на шлях виправлення, з огляду на що вважає, що достатнім для виправлення підсудного покаранням має бути призначене покарання у вигляді арешту. Призначаючи згаданий вид покарання, та враховуючи наявність помякшуючої вину обставини, суд вважає за можливе призначити мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.389 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,

з а с у д и в:

ОСОБА_1 за ч.2 ст.389 КК України до одного місяця арешту.

Відповідно до положень ст..71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Комсомольського міського суду від 13.08.2009 року і остаточно, з врахуванням положень ст..72 КК України призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді 1 місяця 7 днів арешту.

Запобіжний захід засудженому змінити - взявши під варту з залу суду.

Строк покарання відраховувати з 14 березня 2012 року..

На вирок суд протягом 15 днів з часу його проголошення, засудженим в той строк з моменту вручення копії вироку може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя Т.В. Окунь