Справа № 191/394/17
Провадження № 1-кп/191/163/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нововолинську Волинська область, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 23.04.2014 року Нововолинським міськрайсудом Волинської області за ст.186 ч.1 КК України - штраф 1000 грн., згідно копії квитанції штраф сплачено 19.01.2016 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

а також за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
28 грудня 2016 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 знаходився в гостях у потерпілої ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_3 . В цей час, знаходячись в будинку за вищевказаною адресою у ОСОБА_4 раптово виник на умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілої. Після чого реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, відкрито в присутності потерпілої ОСОБА_5 підійшов до ліжка, яке розташоване в зальній кімнаті будинку за вищевказаною адресою, де з-під ковдри витягнув гаманець червоного кольору, в якому знаходились гроші в сумі 1100 гривень та посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдавши потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку. Після чого ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник та викраденими грошима розпорядився на власний розсуд.

Так, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 1100 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, та пояснив, що все було так як викладено в обвинувальному акті. Також пояснив, що гроші викрав для повернення боргу. Потерпілу знає, оскільки вона є родичкою його співмешканки. В той день прийшов до потерпілої позичити кошти, але вона почала кричати та просила його підти, але він, ігноруючи її вимогу, мовчки в її присутності взяв гаманець з грошима та посвідченням під ковдрою, оскільки знав де вона зберігає кошти. Посвідчення їй повернув, матеріальну шкоду в сумі 1100 грн. сплатив.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у суворій відповідності до даних вимог, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують його особу, дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та встановлена винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно. Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість його вчинення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, судимість не знята та непогашена в установленому законом порядку, за місцем проживання характеризується посередньо, проживає із співмешканкою та п`ятьма малолітніми дітьми, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся в скоєному, спричинена шкода в сумі 1100 грн. потерпілій відшкодована в повному обсязі, що підтверджується розписками потерпілої.

До обставини, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, суд відносить шире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

До обставини, що відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання, суд відносить вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його відношення до скоєного, наслідки суспільно-небезпечного діяння, а саме, повне відшкодування обвинуваченим спричиненого матеріального збитку, відсутність з його боку намірів уникнути кримінальної відповідальності, відсутність з боку потерпілої претензій матеріального або морального характеру, у зв`язку з чим та враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України, із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України суд покладає на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1