Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження №1-кп/641/172/2018 Справа №646/6773/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 року Комінтернівській районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачується за ч.3 ст.27, ч.1 ст.14, п.п. 6,11 ч.2 ст.115 КК України
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.1 ст.14, п.п. 6,11 ч.2 ст.115 КК України щодо ОСОБА_8 . До обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.02.2018 року ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 15.04.2018 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, до спливу строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор та потерпіла просили продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .
Обвинувачений та його захисник проти продовження строку тримання під вартою заперечували, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, або інший більш м,який запобіжний захід та негайно звільнити з під варти з урахуванням того, що в разі визнання ОСОБА_8 винуватим в скоєнні інкримінованого йому злочину, йому може бути призначено покарання не більше 7 років 6 місяців позбавлення волі, яке на сьогодні, з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України він відбув.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.1 ст.14, п.п. 6,11 ч.2 ст.115 КК України.
Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено основне покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі.
Згідно з ч. 2 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі не застосовується до осіб, що вчинили злочини у віці до 18 років і до осіб у віці понад 65 років, а також до жінок, що були в стані вагітності під час вчинення злочину або на момент постановлення вироку, а також у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 68 цього Кодексу.
За ч.2 ст. 68 КК України за вчинення готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 68 КК України довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу.
В пункті 6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що відповідно до частини 2 статті 68 КК України у разі засудження особи за готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Правила частин 2 і 3 статті 68 КК України не можуть бути застосовані при призначенні покарання особі, яка у віці 18 і більше років вчинила злочин, за який передбачено найбільш суворий вид покарання - довічне позбавлення волі, оскільки цей вид покарання є таким, що виключає можливість визначення його половини чи двох третин. Однак до осіб, які вчинили готування до такого злочину або вчинення замаху на злочин у віці до 18 років, і до осіб у віці понад 65 років, а також до жінок, що були у стані вагітності під час вчинення злочину або на момент постановлення вироку, і яким не може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, мають застосовуватися вимоги частин 2 і 3 статті 68 КК України, виходячи з максимального покарання позбавлення волі на певний строк.
За ч. 2 ст. 63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Таким чином, в разі доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення злочину, йому за правилами ч. 2 ст. 68 КК України загрожує максимальне покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Так, судом встановлено, що відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2014 року обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою з 29.03.2014 року.
Відповідно до висновків щодо застосування ч. 5 ст. 72 КК, викладених в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, від 13.03.2018 року, справа № 440/853/17, у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Пунктом 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до вимог п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням триманням під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому судом в разі задоволення клопотання про продовження строків тримання під вартою у судовому рішенні необхідно чітко зазначити про наявність іншої підстави або ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України.
Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Враховуючи, що ОСОБА_8 має фактичне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки в м. Харкові, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення вперше, є особою похилого віку, суд дійшов висновку про необхідність змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, зобов`язавши ОСОБА_8 прибувати до Комінтернівського районного суду м. Харкова за першою вимогою, цілодобово не залишати місце постійного проживання а саме, за адресою - АДРЕСА_1 без дозволу суду, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, покласти обов`язки, передбачені положеннями ст. 194 КПК України.
Вимогами ч. 6 ст. 194 КПК України, передбачено, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 181,194, 201,376, 392 КПК України, суд,
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши його негайно з-під варти в залі суду.
Зобов`язати ОСОБА_8 :
Прибувати до Комінтернівського районного суду м. Харкова за першою вимогою.
Цілодобово не залишати місце постійного проживання ,а саме за адресою - АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Ухвалу передати для виконання до Московського ВП ГУ НП в Харківській області.
Працівники органів поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_9 .
Строк дії ухвали щодо застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 до 12.06.2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючиу суддя- ОСОБА_1

Судді - ОСОБА_2
ОСОБА_3