Справа № 201/435/18
Провадження № 1-кс/201/1594/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000781 від 06.11.2017р., -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого ВП Дніпропетровського гарнізону ОСОБА_4 від 06.11.2017р. про закриття кримінального провадження №0000781, внесеного до ЄРДР 19.10.2015р.
В обґрунтування скарги зазначила, що 06.11.2017р. слідчим ВП Дніпропетровського гарнізону ОСОБА_4 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження №0000781 від 19.10.2015р. по факту вбивства військовослужбовця в/ч молодшого сержанта контрактної служби ОСОБА_5 , розпочате за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 умисне вбивство. Скаржник вважає, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню №0000781 було проведено неповно та односторонньо, постанова про закриття кримінального провадження була винесена без проведення необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, у зв`язку з чим, є передчасною та підлягає скасуванню. Так, на думку ОСОБА_3 , слідчий помилково (або навмисно) вказав, що двері на горище казарми 2-го батальйону були заблоковані з гори безпосередньо особою, яка знаходилась на горищі, тобто самим ОСОБА_5 . Це припущення виникло у слідчих та прокурорів після двократного незаконного закриття справи та скасування незаконних постанов слідчим суддею. Слідчим помилково (або навмисно) зроблено висновок про те, що гаджетом «Самсунг» ОСОБА_5 не могла скористатися стороння особа, оскільки він мав пароль входу. Такий висновок суперечить роздруківці з`єднань мобільного телефону ОСОБА_5 , наданої оператором мобільного зв`язку на вимогу суду. Так, з роздруківки вбачається, що телефон було ввімкнено о 13 год. 19.10.2015р. (коли ОСОБА_5 був вже мертвим) та на нього надійшло кілька смс, два дзвінка від матері НОМЕР_1 та іншої особи НОМЕР_2 . Не встановлено і не допитано особу, якій ОСОБА_5 дзвонив напередодні загибелі 54 рази по номеру НОМЕР_3 . Не проаналізовані й інші дзвінки, не встановлені та не допитані абоненти, яким дзвонив ОСОБА_5 напередодні своєї загибелі. Слідчим помилково зроблено припущення про те, що ОСОБА_5 міг сам собі нанести відкриті рани декількох ділянок лівої верхньої кінцівки від яких настала смерть потерпілого. Ця помилкова (але прийнятна для командира, слідчого, прокурора) версія відстоюється слідством спираючись на висновок судово-медичного експерта Старагіної, яка, на думку скаржниці, всупереч вимог Правил проведення судово-медичної експертизи (дослідження) трупів (Наказ від 17.01.1995р. № 6 МОЗ України) та здорового глузду вказала в лікарському свідоцтві про смерть та висновку СМЕ про те, що смерть ОСОБА_5 настала від «навмисних самоушкоджень». Завдяки цьому, усі зусилля слідчого були спрямовані на підтвердження хибної версії про самогубство та закриття провадження. Наступними висновками судово-медичних експертиз висновок про самоушкодження було спростовано. Також, на думку скаржника, слідчим залишено поза увагою той беззаперечний факт, що перед загибеллю ОСОБА_5 було жорстоко побито сторонніми особами, що підтверджується наявністю встановлених судово-медичним висновком численних тілесних ушкоджень (більше 50) у потерпілого, в тому числі і в таких місцях, де неможливо було їх заподіяти власною рукою. Ці особи слідством не встановлені, не допитані. Разом з тим це могли бути особи, які здійснили вбивство потерпілого з наступним маскуванням його під нещасний випадок. З матеріалів провадження вбачається, що слідчий ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 виїжджав на місце пригоди де було знайдено тіло потерпілого ОСОБА_5 з ознаками насильницької смерті. Але огляд місця події, з невідомих причин, було здійснено слідчим поліції. Саме за службової недбалості як слідчого поліції так і слідчого ВП ДГ ПРУ ОСОБА_7 при проведенні першочергових слідчих дій та неефективного розслідування на начальному етапі розслідування було витрачено можливість розкриття даного злочину.
Скаржник в судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання, в якому просила розглянути скаргу за її відсутності, вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в скарзі, з урахуванням уточнень, та доказів, наявних в матеріалах справи.
Прокурор військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону надав у судове засідання матеріали кримінального провадження та заяву, в якій просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки її доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, справу просив розглянути за його відсутності.
Дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 06.11.2017р. постановою старшого слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону ОСОБА_4 було закрито кримінальне провадження № 0000781, зареєстроване 19.10.2017р. в ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 120 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу злочину.

В оскаржуваній постанові йдеться про наступне.

19 жовтня 2015 року на території військової частини НОМЕР_4 , яка дислокується у АДРЕСА_1 відбулася пожежа будівлі де розташована рота матеріального забезпечення. У той же самий день після пожежі з метою проведення перевірки протипожежного стану були оглянуті інші будівлі військової частини НОМЕР_4 , які розташовані у пункті постійної дислокації частини.

19 жовтня 2015 року військовослужбовцями військової частини НОМЕР_4 старшими солдатами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та солдатом ОСОБА_10 на горищі казарми № НОМЕР_5 , розташованої на території військової частини був виявлений труп військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_5 .

На місце події виїжджала оперативно-слідча група Новомосковського MB України в Дніпропетровській області та працівники військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України лейтенант юстиції ОСОБА_4 та лейтенант юстиції ОСОБА_6

19 жовтня 2015 року військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону за вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені дані за №0000781, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час проведення досудового розслідування у якості свідків було допитано військовослужбовців військової частини НОМЕР_6 ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які показали, що під час перевірки протипожежного стану горища казарми другого парашутно-десантного батальйону було виявлено груп військовослужбовця частини ОСОБА_5 із тілесними ушкодженнями у вигляді порізів зап`ястків обох рук на горищі малися плями бурого кольору та було виявлено ніж.

Під час допиту у якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 останні показали, що ОСОБА_5 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_6 у військовому званні молодший сержант, приблизно 14 вересня 2015 року ОСОБА_5 разом із іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_6 було направлено у командирування до міста Житомира де останні пробули до 15 жовтня 2015 року. Під час перебування у відрядженні у АДРЕСА_2 та після повернення до пункту постійної дислокації у АДРЕСА_1 до молодшого сержанта ОСОБА_5 ніхто не застосовував нестатутні заходи впливу. Також зазначені свідки, кожен окремо показали, що під час проходження військової служби ОСОБА_5 був знервований, та без будь - яких причин висловлював думку щодо звільнення з лав ЗС України. Окрім того, за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_6 ОСОБА_5 систематично вживав алкогольні напої та порушував військову дисципліну.

Крім того, під час досудового розслідування було допитано родичів та близьких ОСОБА_5 , а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які показали, що до ОСОБА_5 могли застосовувати заходи фізичного впливу ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , проте конкретні факти останнім невідомі, стосовно викрадення, привласнення чи реалізації зброї вибухових речовин, або боєприпасів вказані особи показали, що про зазначені факти їм стало відомо зі слів ОСОБА_23 , вказане підтвердив громадянин ОСОБА_24 , проте під час досудового розслідування вказана інформація не підтвердилася.

5 управлінням контррозвідки Головного управління військової контррозвідки було проведено низку заходів контр-розвідувального забезпечення, під час яких оперативної інформації стосовно військовослужбовців 5 парашутно-десантної роги 2 парашутно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_7 за фактами незаконного поводження зі зброєю та наркотичними речовинами не встановлено.

Під час проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження було проведено обшуки у підрозділах 2 парашутно-десантного батальйону, з метою відшукання надлишкової зброї привезеної із зони проведення антитерористичної операції, за результатами проведення вказаних заходів не було зафіксовано порушення у збереженні зброї чи боєприпасів належних підрозділам 2 парашутно-десантного батальйону.

Перевіркою контрольно-ревізійного управління служби ракетно-артилерійського озброєння у 2 парашутно-десантному батальйоні військової частини польова пошта НОМЕР_7 недоліків не виявлено, зазначене підтверджено інвентаризацією складів ракетно-артилерійського озброєння та підрозділів 2 парашутно-десантного батальйону.

Крім того досудовим розслідуванням було встановлено, що вхід на горище казарми 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_4 був заблокований згори безпосередньо особою, яка знаходилася на горищі, а тому наявність сторонніх осіб, крім молодшого сержанта ОСОБА_5 , виключається оскільки, іншим способом залишити горище 2 парашутно-десантного батальйону не являється можливим.

Під час проведення досудового розслідування у Новомосковському відділенні Дніпропетровського обласного бюро СМЕ було проведено судово-медичну експертизу трупу громадянина ОСОБА_5 , під час якої було встановлено, що смерть ОСОБА_5 настала від відкритих ран декількох ділянок лівої верхньої кінцівки, які ускладнились розвитком гострої крововтрати.

Також при проведення судово-медичної експертизи експерту було поставлено запитання, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Таким чином експертом було зазначено, що тілесні ушкодження у виді різаних ран могли бути заподіяні ОСОБА_5 власноруч в час та при обставинах, які вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Після проведення розтину тіло ОСОБА_5 було повернуто родичам для поховання.

У подальшому, в Сумському обласному бюро СМЕ судово-медичним експертом було проведено повторний розтин тіла ОСОБА_5 , під час якого судово-медичний експерт не зміг визначити причини настання смерті ОСОБА_5 , та додатково встановив наявність тілесних ушкоджень, що утворилися унаслідок розтину тіла в Новомосковському відділенні Дніпропетровського обласного бюро СМЕ.

Для усунення розбіжностей, які містилися у висновку експерта Новомосковського відділення Дніпропетровського обласного бюро СМЕ та висновку судово-медичного експерта Сумського обласного бюро СМЕ було призначено комплексну судово-медичну експертизу у Дніпропетровському обласному бюро СМЕ, висновки якої підтвердили, що смерть ОСОБА_5 настала від відкритих ран декількох ділянок лівої верхньої кінцівки, які ускладнилися розвитком гострої крововтрати, вказані тілесні ушкодження ОСОБА_5 міг нанести собі самостійно.

Також під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження було проведено судово-імунологічну та судово-цитологічну експертизи речей виявлених під час огляду місця події 19 жовтня 2015 року, відповідно до висновків яких сліди крові, які містяться на шматку шиферу, ножі та ремені належать ОСОБА_5 , біологічних зразків сторонніх осіб на вказаних предметах виявлено не було, вказане свідчить проте, що речі вилучені в ході огляду місця події перебували у ОСОБА_5 .

Під час проведення дактилоскопічної експертизи у Дніпропетровському НДЕКЦ було встановлено відсутність відбитків пальців на ножі вилученому під час огляду місця події на горищі казарми 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_4 .

Крім того під час огляду оптичного диску вилученого в ПрАТ «МТС Україна», на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, було встановлено, що загиблий ОСОБА_5 у період з 01 жовтня 2015 року по 14 жовтня 2015 року перебував у Житомирському районі Житомирської області та м. Житомир, куди останнього було відряджено у складі мішенної команди, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_4 . У подальшому після закінчення відрядження з 15 жовтня 2015 року до 19 жовтня 2015 року ОСОБА_5 перебував у смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, тобто у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_4 . Вказане підтверджується безпосередньо оглядом мобільного телефону графічний пароль якого знав особисто загиблий, а тому стороння особа не могла вчинити будь-яких дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України відповідальність настає за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час досудового розслідування кримінального провадження не встановлено відомостей про те, що військовослужбовцями військової частини НОМЕР_4 чи іншими сторонніми особами було умисно нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_5 , внаслідок отримання яких останній помер.

Крім того відповідальність за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 120 КК України наступає, якщо винний умисно схилив до самогубства особу, яка не усвідомлює значення своїх дій. Досудовим розслідуванням не було встановлено підстав, які б свідчили про тиск на ОСОБА_5 на вчинення самогубства.

Таким чином, аналізуючи матеріали досудового розслідування можна зробити висновок, що ОСОБА_5 вчинив самогубство, а саме умисно позбавив себе життя за власною ініціативою без стороннього о тиску.

На підставі ст. 284 КПК України досудове розслідування визнається закінченим, якщо немає необхідності у проведенні ще будь-яких слідчих (розшукових) або негласних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлено відсутність події кримінального правопорушення.

У зв`язку з тим, що в ході досудового розслідування слідчим ВП Дніпропетровського гарнізону не було встановлено ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 120 КК України - то кримінальне провадження № 0000781 було закрито, у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінальних правопорушень, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону прокурором не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування було дотримано вимог ст. ст. 9, 91, 110 КПК України, зокрема слідчим з`ясовані всі обставини, що мають значення для повного розслідування кримінального провадження. На виконання вимог ч. 2 ст. 9 КПК України слідчим всебічно, повно досліджено обставини кримінального провадження та відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого є вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Отже, судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що слідчим були вжиті всі процесуальні дії для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального правопорушення, тому оцінюючи критично, у сукупності з іншими доказами у справі доводи скаржника про безпідставність закриття провадження, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки посилання скаржника носять загальний, неконкретний характер, доказів того, що слідчим не досліджено фактичних обставин справи скаржником не надано, а судом не встановлено, доводи скаржника не дають підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження та відновлення досудового слідства, а зводяться до переоцінки скаржником доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, у задоволенні вимог скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 9, 92 94, 110, 220, 303 - 307, 369, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000781 від 06.11.2017р. відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровського області протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1