Дата документу Справа № 314/2304/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/2304/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/211/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням захисника-адвоката ОСОБА_6 про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія №55»,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області

засудженого ОСОБА_7 та представника ДУ «Софіївська виправна колонія №55» ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції з ДУ «Софіївська виправна колонія №55»,

ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія №55».

Своє рішення суд мотивував тим, що з досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що засуджений ОСОБА_7 до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовне-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 на відповідний строк з часу постановлення ухвали. В обґрунтування своїх вимог вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи, та на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Крім того, зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, прийнявши до уваги лише характеристику засудженого ОСОБА_7 з місць відбування покарання, яка, на думку адвоката, є недопустимим та неналежним доказом, і безпідставно відхилив докази сторони захисту. Окрім цього, апелянт зазначає, що під час розгляду даного клопотання секретарем судового засідання не було повідомлено про повне фіксування судового розгляду технічними засобами, та що справа розглядається в режимі відеоконференції; не здійснено повідомлення захиснику, засудженому та прокурору про права та обов`язки, не вручено пам`ятки; копія клопотання не направлена засудженому, і не роз`яснено його суть, що є порушенням права на захист.

Згідно з ухвалою, до Вільнянського районного суду Запорізької області від адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 надійшло клопотання про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання.

У судовому засіданні захисник-адвокат ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали клопотання та просили його задовольнити, посилаючись на те, що засуджений вимоги встановленого порядку відбування покарання не порушував, стягнень та заохочень не має, на виробництві колонії не працевлаштований за станом здоров`я, є хворим на туберкульоз, вину у вчиненому злочині визнає, розкаюється.

Прокурор та представник адміністрації колонії заперечували проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 і вважали, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і вважала, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів провадження вбачається, що за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.162, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.296, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, із зарахуванням на підставі ч.5 ст.72 КК України, строку його попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та відбуває покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія №55».

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , останній, за час відбування покарання, характеризується посередньо, режим відбування покарання не порушував, стягнень та заохочень не має, на виробництві установи не працевлаштований. У відношенні з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених (а.п.19-20).

16 червня 2017 року комісією установи засудженому відмовлено в умовно-достроковому звільненні, відповідно до вимог ст.81 КК України, оскільки засуджений не довів свого виправлення.

Згідно з вимогами ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що згідно з наявними матеріалами, засуджений взагалі не виявляв наміру працювати та доводити своє виправлення. Пасивна поведінка засудженого не може бути визнана як сумлінна. Доводи захисника про те, що засуджений став на шлях виправлення, суперечать матеріалам провадження.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 працював до засудження, зареєстрував шлюб, за місцем проживання характеризувався позитивно, має батька - інваліда, який потребує допомоги сина, та перебуває на диспансерному обліку у зв`язку з хронічним захворюванням, не свідчить про його виправлення.

Наявність двох заохочень, на які посилається працівник колонії ОСОБА_9 , які були отримані після звернення захисника з клопотанням, також не свідчать про те, що поведінка засудженого за весь час відбування покарання була стабільно позитивною.

Отже, на думку колегії суддів, хоча ОСОБА_10 і відбув 2/3 строку покарання, тобто формально вже має право на зазначену пільгу, але своєю пасивною поведінкою, ставленням до праці не довів свого виправлення, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для задоволення вказаної скарги не вбачається.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що під час розгляду клопотання було порушено право засудженого на захист, є безпідставними, оскільки при розгляді клопотання ОСОБА_7 захищав кваліфікований адвокат, засуджений мав можливість заявляти будь-які клопотання, тощо, всі доводи сторони захисту судом першої інстанції перевірені.

При апеляційному розгляді засуджений також мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, проте висновки суду стороною захисту не спростовані.

З огляду на викладене, відсутність в матеріалах провадження підтвердження того, що засудженому вручалась пам`ятка про права та обов`язки, на думку колегії суддів, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія №55», - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4