справа №619/5738/14-к
провадження №1-кп/619/385/17
УХВАЛА
11 вересня 2017 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_4
прокурораОСОБА_5
потерпілогоОСОБА_6
представника потерпілогоОСОБА_7
обвинуваченогоОСОБА_8
захисникаОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000402 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочинів, передбаченого ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, -

встановив
До Дергачівського районного суду Харківської області з Апеляційного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_8 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000402 від 19.07.2014.

У судовому засіданні учасники судового провадження вважали, що підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних мотивів.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції».

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч.1 ст.337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

У обвинувальному акті викладені фактичні обставини злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та вказано наступне.

«В ході досудового розслідування встановлено, що 18.07.2014 у вечірній час, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , знаходився за місцем свого мешкання в домоволодінні АДРЕСА_1 . Близько 23.00 того ж дня, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на побутовому ґрунті виникла сварка. За мірою розвитку конфлікту ОСОБА_8 на ґрунті виниклих між ними особливих неприязних стосунків, вирішив вбити ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 взяв револьвер «Наган», який незаконно зберігав у вказаному домоволодінні, та здійснив один постріл в голову ОСОБА_10 , усвідомлюючи при цьому, що від спричиненого ним вогнепального поранення може настати смерть потерпілої, а також бажаючи настання саме таких наслідків.»
При цьому у обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, а наведені в тексті обвинувального акту фактичні дані в своїй сукупності не дають уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який інкримінується обвинуваченому, в тому числі в обвинувальному акті не зазначений механізм спричинення потерпілій тілесних ушкоджень та не вказано де знаходився револьвер до того моменту коли його взяв ОСОБА_8 .

Зазначене не дає змоги суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням.

Також у обвинувальному акті викладені фактичні обставини злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та зазначено: «своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України, тобто, носіння, зберігання, придбання і виготовлення вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу».

При цьому ч.1 ст.263 КК України має наступну редакцію: «Носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу».

Таким чином, ч.1 ст.263 КК України не містить такої кваліфікуючої ознаки як виготовлення вогнепальної зброї та бойових припасів, як зазначено у обвинувальному акті. У зв`язку з викладеним, прокурором порушені вимоги кримінального процесуального закону, а саме вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та можливість забезпечення справедливого судового розгляду відповідно до Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, суд дійшов висновку про повернення прокурору обвинувального акту.

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 жовтня 2017 року.

Так як на час проведення підготовчого судового засідання не сплив термін тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , то суд вважає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовженим до вказаної дати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч.3 п.3, 392 КПК України, суд -

постановив
Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_8 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 вважати продовженим до 05 жовтня 2017 року.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3