Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3142/17
Провадження № 1-кс/723/3752/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2017 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду

Чернівецької області ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши клопотання слідчого Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 про арешт майна,

встановив:
2ь листопада 2017 року, слідчий Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 , звернувся в суд із клопотанням, погодженим із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 , про арешт майна, посилаючись на те, що 17 листопада 2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001173 за правовою кваліфікацією передбаченою ст. 358 ч.4 КК України, зареєстровано кримінальне провадження з приводу того, що 17.11.2017 року в с. Банилів Підгірний, Сторожинецького району, Чернівецької області, зупинено автомобіль «Зіл-131» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 жителя с. Банилів Підгірний, Сторожинецького району, який перевозив лісодеревину породи «бук» в кількості 29 колод із документами сумнівного походження.

Автомобіль та лісодеревина були оглянуті та тимчасово затримані у зв`язку з тим, що водій не зміг надати належних підтверджуючих документів на лісодеревину, яку він перевозив.

Слідчий просив накласти арешт на вказаний автомобіль та лісодеревину, які визнані речовими доказами і їх необхідно зберегти, оскільки не позбавлення власника лісо деревини права на її відчуження, розпорядження та користування може призвести до її втрати, а у разі не накладання арешту на автомобіль він може бути відчужений, схований чи переданий іншій особі.

Внаслідок встановлення того, що речові докази не є майном тимчасово вилученим та з метою забезпечення арешту майна, суд не здійснював виклик до суду власника лісу і автомобіля, які до того ж невідомі і розгляд клопотання провів без їх участі, що дозволено положеннями ч.2 ст.172 КПК України.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи, а також заслухавши думку прокурора, і долучивши до клопотання додаткові докази, слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване і підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Абзац другий ч.1 ст.170 КПК України визначає завдання арешту, які є також і певними ризиками, наявність яких свідчить про необхідність арешту майна. Такими ризиками є запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та для відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Виходячи із змісту ч.2 ст.171 КПК України, доказуванню в суді, при розгляді клопотання про арешт майна, підлягають наявність підстав, мети і необхідність арешту майна.

Із доданого до клопотання, витягу із ЄРДР № 0001173 за № 1 від 20.11.2017 року встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаним номером було внесено записи про вчинення злочину передбаченого ст.358 ч.4 КК України з приводу того, що 17.11.2017 року біля 15,30 години на одній із вулиць с.Банилів Підгірний, Сторожинецького району було зупинено автомобіль марки «Зіл-131 під керуванням ОСОБА_5 , який перевозив лісодеревину із документами сумнівного походження.

При цьому зазначення реєстратором в записі № 1 вказаного кримінального провадження про те, що документи сумлінного походження, слідчий суддя вважає помилкою і до уваги не приймає.

Сумнівність документів на лісодеревину, слідчий суддя не оцінює за правилами оцінювання доказів, оскільки саме вказане має бути предметом досудового розслідування зареєстрованого кримінального провадження, а оскільки за вказаними документами перевозилась лісодеревина то очевидними є наявність підстав для арешту цієї лісодеревини, на яку немає належних документів.

Що стосується автомобіля, яким перевозилась лісодеревина, який також визнаний речовим доказом то суд виходить із відсутності на вказаний автомобіль документів, а відповідно неможливість встановити власника автомобіля. Таким власником неможливо вважати ОСОБА_5 , який керував автомобілем, оскільки, як вбачається із доказів доданих до клопотання в т.ч. протоколів огляду місця події від 17.11.2017 року документи на автомобіль ОСОБА_5 не представлені і в ході здійснення процесуальної дії не оглядалися

Таким чином ОСОБА_5 є користувачем автомобіля і при відсутності документів на нього, ризики зазначені слідчим в клопотанні і підтримані прокурором в суді є реальними, що свідчить про доказаність в суді підстав і мети такого арешту та необхідність накладення арешту на вказаний автомобіль.

.

Однак, зважаючи на надані до суду докази і не встановлення органом досудового розслідування особи власника автомобіля, права якого можуть бути порушені, слідчий суддя вважає, що ризик втрати внаслідок відчуження, зміни, переробки, зіпсуття, переховування чи передання іншій особі, автомобіля, який є речовим доказом існує але вказаний ризик внаслідок користування власником своїм майном, слідчим суддею ставиться під сумнів.

При цьому, слідчий суддя виходить також і із функціонального призначення автомобіля, а ризик зникнення через користування нерозривно пов`язаний із функціональним використанням автомобіля, що може мати негативні наслідки для особи яка використовує цей об`єкт для отримання доходу та не відповідає розумності і співмірності такого обмеження завданням кримінального провадження, які слідчий суддя враховує, виконуючи свій законодавчий обов`язок щодо такого врахування.

Таким чином, слідчий суддя знаходить, що слідчий і прокурор в своєму клопотанні та безпосередньо в суді довели необхідність також і арешту автомобіля.. Однак слідчий суддя, на виконання вимог ч. 4 та п.4 ч.5 ст.173 КПК України, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту у вигляді заборони відчуження автомобіля та розпорядження ним, тобто зміну,переробку умисне зіпсуття чи передання іншій особі, без позбавлення власника права користування автомобілем марки «Зіл-131» державний номерний знак НОМЕР_1 .

При цьому суд враховує, що власник арештованого майна у вигляді лісодеревини і автомобіля не позбавлений права, передбаченого статтею 174 КПК України на скасування арешту майна при доведенні обставин передбачених частиною другою вказаної статті, як під час досудового розслідування так і судового провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
Клопотання слідчого Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 , про арешт майна, задовольнити частково

Накласти арешт на майно, яке було вилучене в ході огляду місця події 17.11.2017 року, а саме на:

- лісодеревину, породи «бук», в кількості 29 колод;

- вантажний автомобіль марки «Зіл-131» державний номерний знак НОМЕР_1 ., шляхом заборони відчуження та розпорядження ним в т.ч. зміну, переробку умисне зіпсуття чи передання у власність іншій особі, без позбавлення власника права користування автомобілем.

Копію ухвали направити слідчому Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 , поклавши на неї виконання ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя