УХВАЛА
Номер провадження:1-кп/521/952/17
13.11.2017 м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Приморське Білгород Дністровського району Одеської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Малиновським районним судом міста Одеси розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст.186 ч.2 КК України, при викладених у обвинувальному акті обставинах.
Відповідно до вимог п.3 ст. 331 КПК України, судом, з власної ініціативи, на обговорення було поставлено питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою після спливу строку, встановленого ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 18.09.2017 року в зв`язку з неможливістю закінчення розгляду кримінального провадження до вказаної дати.
Прокурор вважав доцільним продовжити строк перебування ОСОБА_8 під вартою на два місяця у зв`язку з тим, що ризики, передбачені ч.1, 5 ст. 177 КПК України не усунуті. При цьому прокурор вказав на обставини, які вказують на існування таких ризиків: обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину та відсутність міцних соціальних зв`язків.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 у судовому засіданні просила змінити її підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під варту.
Інші учасники судового засідання просили вирішити питання за розсудом суду.
Розглянувши питання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, суд вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до положень п.2 ст.331 КПК України, вирішення судом питання про запобіжний захід відбувається за правилами, передбаченими Главою 18 КПК України.
Діючим процесуальним законодавством передбачено, що при обранні міри запобіжного заходу, обовязково повинно враховуватися, що запобіжні заходи обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовану ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених ст. 177 КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосувується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, при цьому перелік ризиків не підлягає розширеному тлумаченню.
При цьому, відповідно до вимог КПК у кожному випадку розгляду питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд зобовязаний врахувати всі обставини передбачені ст. 177 КПК України.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд, відповідно до вимог ст. 194 КПК України, зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, перелічені у ст. 184 КПК України.
Разом з тим, слідчий суддя вважає надто суворим застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступних обставин.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання в Одеській області, що надає йому реальної можливості для явки за викликом суду, проживає разом з батьками, добре характеризується за місцем проживання правоохоронними органами, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Будь-яких даних, яки б вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для вирішення кримінального провадження, може впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати розгляду кримінального провадження або вчинити інші злочини прокурором не надано.
Таким чином, суд вважає, що під час розгляду питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурором не доведено, що встановлені під час розгляду питання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому відповідно до п.3 ст. 176 КПК України, суд повинен відмовити у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу.
Згідно з положеннями п.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді питання про запобіжний заходу прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті.
При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує положення ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 Рішення від 6.11.08 року у справі «Єлоєв проти України»), згідно якої, після спливу певного проміжку часу судового розгляду навіть обгрунтована підозра чи обвинувачення у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою.
Суд також враховує висновки ЄСПЛ, викладені у п. 36 « Справа «Москаленко проти України», згідно яких Суд зазначає, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.
З урахуванням обставин, встановлених під час розгляду питання про продовження строків перебування ОСОБА_10 під вартою, суд вважає за можливе, застосувати до ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, який може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.
Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Змінити раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, звільнивши його з під варти у залі суду.
Заборонити ОСОБА_11 залишати житло за адресою: : АДРЕСА_1 , з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1)прибувати за кожною вимогою до суду.
Строк дії ухвали суду становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали суду.
Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію о 24 годині 12.01.2018 року.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_11 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Виконання ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити співробітникам Малиновського ВП у м. Одесі ГУ НП в Одеській області.
Контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору на направити начальнику Одеського слідчого ізолятора №21
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: ОСОБА_1