Справа № 164/1509/15-к Провадження №11-кп/773/226/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.240 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Череваха Маневицького району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 2 ст. 240 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Череваха Маневицького району Волинської області, жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 2 ст. 240 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в ніч з 12 на 13 травня 2015 року в порушення вимог ст.ст. 16, 17, 18, 19 Кодексу України «Про надра», ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції від 06.02.2015 року) умисно, без отримання спеціального дозволу на користування надрами та ліцензії, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, прибули в урочище «Медвеські поля» ("Лоше"), що на території Маневицької селищної ради Волинської області, за попередньою змовою між собою та іншими невстановленими особами, кримінальне провадження щодо яких виділено в окреме провадження, незаконно видобували із застосуванням механізму кустарного виробництва № 3, ззовні схожого на мотопомпу для видобування корисних копалин, шляхом гідророзмиву ґрунтової поверхні, та інших знарядь (сачків, лопат, гофрованих та пожежних рукавів тощо) дорогоцінне каміння бурштин-сирець, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» (в редакції від 16.10.2012 року) та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» № 827 від 12.12.1994 року є корисною копалиною загальнодержавного значення і дорогоцінним камінням органогенного утворення.

Аналізуючи докази, на підставі яких обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є недостатніми для ухвалення щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувального вироку, оскільки стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено вчинення обвинуваченими інкримінованого їм злочину, а тому їх визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 2 ст. 240 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

У поданій апеляції прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що у суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 категорично ствердив, що ОСОБА_7 видобував бурштин., показання першого підтвердив і свідок ОСОБА_12 . Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що ОСОБА_7 керував діями інших осіб, виявлених разом з ним на місці незаконного видобування бурштину. Крім того, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій стверджується, що ОСОБА_7 перед виїздом в урочище «Медвеські поля» ("Лоше") обговорював обставини незаконного видобування бурштину із сином ОСОБА_18 . Посилається на частково визнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який у суді першої інстанції пояснив, що прибув в урочище з метою вчинення злочину. Вважає незаконним та необґрунтованим визнання судом недопустимим такого доказу, як протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06.11.2015 року. З огляду на вищенаведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким визнати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та призначити кожному покарання у вигляді штрафу в розмірі 11900 гривень.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану ним апеляцію у повному обсязі, обвинувачених та їх захисників, які її заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Згідно ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку апеляційного суду, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у вироку не проаналізував та не надав належної юридичної оцінки зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.
Виправдовуючи їх у вчиненні інкримінованого їм злочину, суд першої інстанції послався на недоведеність стороною обвинувачення вчинення ними злочину, з чим апеляційний суд погодитися не може.
Винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Зокрема, у суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав, що на місці події він особисто бачив ОСОБА_7 , який ходив біля автомобілів, подавав металевий штир особам, які працювали на одній з мотопомп, давав їм вказівки. ОСОБА_8 також знаходився серед затриманих.

Свідок ОСОБА_12 також підтвердив про знаходження ОСОБА_7 на місці вчинення злочину, який стояв біля лунки, тримав в руках штир, давав вказівки іншим особам. Дані свідки дали аналогічні показання в суді апеляційної інстанції.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ствердили, що на місці пригоди ОСОБА_7 керував діями інших осіб, виявлених разом з ним під час незаконного видобування бурштину.

Вказані обставини підтвердив і свідок ОСОБА_13 .

Крім того, у суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 вказав, що під час розмов сина ОСОБА_7 ОСОБА_18 із невстановленими особами, останній повідомляв про затримання людей на місці незаконного видобування бурштину в урочищі «Медвеські поля» ("Лоше"), серед яких був його батько.

Показання свідків є правдивими та узгоджуються з іншими доказами, надані стороною обвинувачення.

Апеляційним судом встановлено, що під час обшуку від 20.07.2015 року за місцем проживання ОСОБА_7 в гаражі було виявлено та вилучено три металеві труби різної довжини та пожежний рукав.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що у своїх показаннях обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не заперечували про перебування їх на місці вчинення злочину.
Те, що ОСОБА_7 в момент затримання перебуває в чистому одязі не спростовує його винуватість.
Твердження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що вони не займалися видобуванням бурштину спростовуються доказами у справі.
Зокрема, матеріалами негласних слідчих розшукових дій підтверджується, що син обвинуваченого 12 травня 2015 року готувався для виїзду в урочище «Лоше» ("Медвеські поля") для видобування бурштину, а пізніше з батьком, тобто ОСОБА_7 обговорював обставини незаконного видобування. Даними розмовами підтверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 займалися незаконним видобутком бурштину.
При огляді місця події 13 травня 2015 року вилучено знаряддя незаконного видобування бурштину, а саме: 5 мотопомп, акумуляторні батареї, пожежні і гофровані рукави, генератори, лопати, шланги, сачки.
Перебування ОСОБА_7 в ніч з 12 на 13 травня в урочищі «Медвеські поля» ("Лоше") стверджується протоколами тимчасового доступу до документів ПРАТ «Київстар» від 30.10.2015 року.
Свідок ОСОБА_19 , який виступав в якості понятого при огляді місця події, підтвердив обстановку, яка була в урочищі «Медвеські поля» ("Лоше").
Свідок ОСОБА_20 , який також був затриманий працівниками правоохоронних органів, вказав про перебування на місці вчинення злочину ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та знаряддя за допомогою яких здійснювався незаконний видобуток бурштину.
Аналізуючи докази в сукупності, апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні незаконного видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, тобто ч.2 ст.240 КК України.
За таких обставин, вирок Маневицького районного суду від 09 лютого 2017 року, яким визнано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.240 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.
Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує, що злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, особи обвинувачених, які вперше притягуються до відповідальності, за місцем проживання характеризуються позитивно та вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можливе при застосуванні до них покарання у виді штрафу в межах санкції статті інкримінованого їм злочину.
Речові докази слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.404, 405, 407,420 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Маневицького районного суду від 09 лютого 2017 року скасувати та постановити новий.
Визнати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.240 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн.
Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.240 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн.
Речові докази; мотопомпу, акумуляторну батарею, гофрований рукав, саморобний поплавок, три пластмасові ємкості, лопату, два пожежних рукава, металевий шест - конфіскувати в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий

Судді