Провадження 11-кп/792/503/17
Справа № 678/43/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.ч.2,3 ст.185, ч.ч.1,2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000200 від 03 травня 2016 року, №0000262 від 08 червня 2016 року, №0000358 від 28 липня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Летичівського районного суду від 09 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Щебетівка міста Феодосія АР Крим, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше судимого:
14 листопада 2008 року Феодосійським міським судом АР Крим за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

08 грудня 2009 року Феодосійським міським судом АР Крим за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі;

07 травня 2012 року Красилівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 189, ст. 395, ст. 70, ст. 71 КК України на 3 роки 4 місяці позбавлення волі. 05 червня 2015 року звільнився з місць позбавлення волі по закінченню строку відбування покарання,

Визнано винуватим та призначено покарання за:
-ч.1 ст.125 КК України 100 годин громадських робіт;
-ч.2 ст.125 КК України 200 годин громадських робіт;
-ч.2 ст.185 Кк України 3 роки позбавлення волі;
-ч.3 ст.185 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахується з моменту проголошення вироку, тобто з 09 червня 2017 року.
На підставі ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 16 червня 2016 року по 09 червня 2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кудинка Летичівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:
20 серпня 2003 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 188 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік, покладено обов`язки, передбачені п. 3 ст. 76 КК України;

27 жовтня 2004 року Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ст. 304, ст. 70, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

24 червня 2010 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.289, ч. 1 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України;

23 березня 2011 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст.185, ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі. 26 січня 2016 року звільнився з місць позбавлення волі по закінченню строку відбування покарання.

Визнано винуватим та призначено покарання за:
-ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;

-ч.3 ст.185 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взято його під варту із зали суду.

Початок строку відбування покарання рахується з моменту проголошення вироку, тобто з 09 червня 2017 року.

Цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_7 задоволено.

Стягнуто з:

ОСОБА_7 :

- на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 10 000 грн.;

- на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 1000 грн., матеріальну шкоду в сумі 2930 грн., а всього 3930;

ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь держави витрати на проведення судової експертизи №3093/3094/1626 від 30 червня 2016 року в розмірі 3303 грн., по 1651,50 грн. з кожного.

ОСОБА_10 на користь держави витрати на проведення судової експертизи №3187/16-26 від 13 липня 2016 року в розмірі 1409,60 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду, 28 квітня 2016 року близько 14 год. ОСОБА_7 , винаймаючи будинковолодіння по АДРЕСА_4 у ОСОБА_12 , таємно, повторно, викрав з нього, належні останньому, бувші у використанні: два залізних стовпчики для сушіння білизни висотою близько 2 м, діаметром 50 мм, вагою 25 кг, вартістю 90 грн. кожний; газову плиту вартістю 2500 грн.; каркас засіків із стальної арматури діаметром 15 мм, вагою 50 кг, вартістю 150 грн.; дві чавунних плити розміром 40*40 см, вагою 25 кг, вартістю 50 грн. кожна, чим потерпілому завдав матеріальну шкоду на загальну суму 2930 грн.
20 травня 2016 року близько 14 год. ОСОБА_10 , спільно із невстановленою органом досудового розслідування особою, під час виконання за вказівкою ОСОБА_11 робіт по прибиранню належного йому гаража, що знаходиться по АДРЕСА_2 , бажаючи вжити спиртне, однак не маючи коштів для його придбання, вирішили вчинити крадіжку. З цією метою, у вказаному гаражному приміщенні, вони побачили бувшу у користуванні металеву плиту розміром 1200x420x23 мм, вартість якої становить 333,00 грн., та для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, повторно, маючи вільний доступ, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, разом погрузили металеву плиту на тачку та відвезли її до пункту прийому металобрухту ПП ОСОБА_13 , чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
20 травня 2016 року близько 17 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішили викрасти майно з гаража, що знаходиться по АДРЕСА_5 і належить ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_10 , який з початку травня 2016 року виконував будівельні роботи на замовлення ОСОБА_11 , шляхом обману, під приводом необхідності виконання робіт, вмовив ОСОБА_14 , який працював на посаді збирача меблів магазину «Руслан» ОСОБА_11 , розміщеного за тією ж адресою, що і гараж, і в якого зберігались ключі від замка воріт останнього, відімкнути його, після чого разом з ОСОБА_7 проник в гаражне приміщення, звідки таємно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, викрали належного ОСОБА_11 , бувшого у використанні, бетонозмішувача марки «БРС-130», об`ємом баку 130 л, вартістю 2250 грн., чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Цього ж дня близько 22 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , після спільното вживання спиртних напоїв, вирішили знову викрасти майно з гаража ОСОБА_11 . З цією метою вони разом підійшли до гаража, де ОСОБА_10 знайшов металеву монтировку, яку передав ОСОБА_7 . Той, за допомогою вказаного знаряддя, зірвав навісного замка, яким були замкнені ворота гаража, після чого вони проникли в середину приміщення, де за допомогою ножівки по металу, яку знайшли в гаражі, демонтували з човна марки «Прогрес-4» та таємно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, викрали належний ОСОБА_11 бувший у використанні двигун внутрішнього згорання марки «JOHNSON Mod. 40 ES70», 1971 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , вартість якого становить 69880 грн., чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
21 травня 2017 року, близько 01 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вирішили знову викрасти майно з того ж самого гаража ОСОБА_11 . Для цього, вони разом підійшли до гаража і через незамкнені ворота, навісний замок з яких ними був зірваний під час вчинення попереднього злочину, проникли до його приміщення, звідки таємно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, викрали шість мішків цементу марки «500», вагою 25 кг кожний, вартістю 50 грн. один, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 300 грн.
08 червня 2016 року близько 2 год. 10 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , підійшов до співмешканки ОСОБА_15 , яка знаходилася на ліжку спальної кімнати, та влаштував з нею сварку, причиною якої стало те, що почав звинувачувати її у подружній зраді. В ході конфлікту він схопив ОСОБА_15 руками за волосся та силою скинув її на підлогу, після чого наніс три удари ногами по плечах та спині, один удар правим кулаком по обличчі, близько п`яти ударів полімерним гребінцем по голові та три удари обухом сокири по лівій нозі. Внаслідок таких дій ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів верхньої та нижньої повіки лівого ока, спинки носа, верхньої губи справа, задньої поверхні грудної клітки зліва, поперекової ділянки зліва, задньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, бокової поверхні верхньої третини лівого стегна, передньо-зовнішньої поверхні середньої та верхньої третини лівої гомілки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки.
Крім того, в цей же день, близько 8 год. в будинку АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, сталася суперечка, під час якої ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , розмістився навпроти нього та руками штовхнув потерпілого в груди, від чого той втратив рівновагу та присів на стілець, що стояв під стіною. Надалі ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці дерев`яний брусок, умисно, наніс ним три удари по голові потерпілого, спричинивши ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді: осадження шкіри центральної частини тім`яної ділянки волосистої частини голови; ран шкіри лобно-тім`яної ділянки волосистої частини голови зліва, тім`яної ділянки волосистої частини голови зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби).
Захисник ОСОБА_9 , в поданій апеляційній скарзі, просить вирок місцевого суду змінити в частині обвинувачення ОСОБА_10 :
- за ч.2 ст.185 КК України, за фактом крадіжки металевої плити, перекваліфікувати на ч.1 ст.185 КК України;
- за ч.3 ст.185 КК України, за фактом заволодіння бетонозмішувачем, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.190 КК України.
Виключити з вироку, як обтяжуючу відповідальність обставину, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Призначене покарання пом`якшити відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України.
Посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема, вказує на недопустимість таких доказів: протоколів прийняття заяв про вчинені кримінальні правопорушення від 02.06.2016 року (т. 3 а.с.89, т.5 а.с.61) та від 02.05.2016 року (т.3 а.с.95, т.5 а.с.62); довідок ПП ОСОБА_13 від 14.06.2016 року щодо вартості бувшої у використанні чавунної плити (т.3 а.с.103, т.5 а.с.64), заяв ОСОБА_17 від 23.05.2016 року про добровільну видачу речових доказів (т.3 а.с. 49, т.5 а.с.29), довідок ПП ОСОБА_13 від 14.06.2016 року щодо вартості цементу (т.3 а.с.102, т.5 а.с.64). Зазначає, що обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, групою осіб та за ознакою повторності нічим не підтверджуються. Надання невірної правової оцінки діям ОСОБА_10 , по епізоду заволодіння бетонозмішувачем, призвело до невірної кваліфікації його дій за ч.3 ст.185. Оскільки доступ і вилучення майна вчинено з єдиним умислом і однаковим способом заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою, що становить об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Необхідність кваліфікації дії ОСОБА_10 , за вказаною статтею підтверджується також показами обвинувачених, потерпілого та свідка ОСОБА_14 , які підтвердили факт заволодіння бетономішалкою шляхом обману.
Захисник ОСОБА_8 , в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_7 , просить вирок місцевого суду, щодо останнього, змінити, пом`якшити призначене покарання. Посилається на неврахування, в повній мірі, судом першої інстанції того, що ОСОБА_7 визнав вину, щиро розкаявся, давав послідовні показання, не був ініціатором скоєння крадіжок, а лише піддавався під вплив співучасника, є особою молодого віку, шкода, завдана злочином, не є значною і може бути відшкодована лише у разі перебування ОСОБА_7 на волі.
Обвинувачений ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просить виправдати його за епізодами від 20 та 21 травня 2016 року, виключити обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину повторно. Посилається на те, що обвинувачення ґрунтувалось на припущеннях та доказах, одержаних незаконним шляхом. Вказує, що умислу на викрадення майна він не мав, вважав майно, яке вони реалізували з ОСОБА_10 таким, що належало останньому, а бетонозмішувач вважав, що беруть за згодою його власника. За епізодом від 28 квітня 2016 року вважає неправдивими показання потерпілого ОСОБА_12 . Крім того, зазначає, що показання він давав на прохання та за вказівкою слідчих. В ході слідчого експерименту не було продемонстровано місця знаходження майна та способу його викрадення. При призначенні покарання судом безпідставно визнано повторність обтяжуючою покарання обставиною.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм протиправних діянь, за винятком епізоду від 20.05.2016 року, стосовно крадіжки бетонозмішувача, відповідають установленим судом фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судових засіданнях, належно оцінених судом, і вони є обґрунтованими.

Винність ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, за винятком епізоду від 20.05.2016 року, стосовно крадіжки бетонозмішувача, доведена зібраними у справі доказами, у тому числі, частково, їх показаннями, показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , а також даними протоколів огляду місця події, огляду предметів, протоколами слідчих експериментів, висновками судово-товарознавчих і судово-медичних експертиз та іншими матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції і наведеними у вироку.

Злочинні дії ОСОБА_7 , за винятком епізоду від 20.05.2016 року, стосовно крадіжки бетонозмішувача, судом правильно кваліфіковано за ч.1,2 ст.125, ч.2,3ст.185 КК України, ОСОБА_10 , за винятком епізоду від 20.05.2016 року, стосовно крадіжки бетонозмішувача, за ч.2,3 ст.185 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_9 про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_10 по епізоду крадіжки плити з ч.3 ст.185 на ч.1 ст.185 КК України є необгрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 був раніше неодноразово судимий за злочини проти власності і на час вчинення цього злочину судимість в нього не була погашена, а тому, такі його дії, відповідно до ч.4 ст.32 КК України визнаються повторними і не дають колегії суддів підстав для перекваліфікації його дій на ч.1 ст.185 КК України.

Посилання захисту на недопустимість доказів - протоколів прийняття заяв про вчинення кримінальних правопорушень та довідки про вартість цементу не заслуговують на увагу, так як, відповідно до ч.2 ст.84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є, в тому числі, речові докази, документи. Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України, вказані докази отримані у порядку встановленому цим кодексом.

Перебування ОСОБА_10 , під час вчинення злочинів, в стані алкогольного сп`яніння, на що є посилання в апеляційній скарзі, підтверджуються дослідженими судом доказами, що й не заперчував і сам обвинувачений.

Вказані докази також доводять винність ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок саме повторно (за епізодами від 20-21 травня 2016 року) і спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність в його діях кваліфікуючої ознаки повторності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку показанням ОСОБА_7 , що умислу на викрадення майна він не мав, вважав майно, яке вони реалізували з ОСОБА_10 таким, що належало останньому, й обґрунтовано їх відхилив.

Крім того, не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 заборонених методів слідства, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, тому доводи його апеляційної скарги, з цього приводу є необгрунтованими.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено, не вбачає таких і колегія суддів.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочинів обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства і доводять їх винуватість у вчиненні вказаних злочинів.

Підстав невірити потерпілому ОСОБА_12 про викрадення в нього, вказаного майна, ОСОБА_7 , на що є посилання в апеляційній скарзі останнього, колегія суддів не вбачає, оскільки ОСОБА_7 наймав у потерпілого будинковолодіння, з якого викрадені речі і доказів, що цей злочин вчинив хтось інший, в процесі судового розгляду, не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні крадіжки, шляхом проникнення в приміщення, за попередньою змовою групою осіб, вчиненої повторно, в частині незаконного заволодіння обвинуваченими бетонозмішувачем, такими, що не відповідають обставинам справи, викладеним судом у вироку при формулюванні обвинувачення.

Як вбачається з досліджених судом доказів, по вказаному епізоду, обвинувачені заволоділи вказаним майном шляхом обману. На вказану обставину посилався в своїх показаннях в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 .

Ці покази обвинуваченого узгоджуються з показами потерпілого ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_14 , який показав про те, що під час розмови з ОСОБА_10 , на прохання останнього, добровільно відчинив йому двері гаража, так як довіряв йому, і той виволік бетонозмішувач.

Ці показання по справі спростовують висновок суду про те, що під час заволодіння обвинуваченими бетонозмішувачем вони діяли таємно, з проникненням в приміщення.

Судом не враховано, що шахрайство відрізняється від крадіжки способом заволодіння чужим майном, або придбання права на майно.

Особливістю шахрайства є те, що винний викликає у потерпілого спонукання, бажання передати йому майно, і потерпілий введений в оману сам добровільно передає винному майно. При цьому шахрайство вважається закінченим з моменту фактичного одержання винним майна чи права на нього. Розпоряджатися цим майном він має можливість зразу ж, бо передача його здійснюється добровільно.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційні скарги захисту та обвинуваченого ОСОБА_7 і перекваліфікувати дії ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з ч.3 ст.185КК України на ч.2 ст.190 КК України по епізоду від 20.05.2016 року, стосовно крадіжки бетонозмішувача, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману(шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Призначаючи покарання за цим законом колегія суддів виходить із загальних засад, передбачених ст. 65 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, в межах санкції статті, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, судом враховано характер, ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, особи винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 судом визнано часткове визнання вини, сприяння розкриттю злочинів, готовність нести передбачену законом відповідальність, усвідомлення суспільної небезпечності вчиненого та те, що він попросив вибачення в потерпілих.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченим, є вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів, призначене у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення. Воно є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів і не вбачає підстав для його зміни та призначення більш м`якого покарання.

До такого висновку колегія суддів приходить, з врахуванням кількості епізодів злочинної діяльності, тяжкості злочинів, особи винних, які раніше неодноразово судимі, по місцю проживання ОСОБА_7 характеризується негативно, злочин скоїли в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року та №2046-VIII від 18.05.2017 року) ОСОБА_7 слід зарахувати в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 16 червня 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі, а з 21 червня по 20 грудня 2017 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 1 день позбавлення волі.

Керуючись п.2 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_10 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , за епізодом від 20.05.2016 року, стосовно крадіжки бетонозмішувача, з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.190 КК України та призначити, за цим законом, ОСОБА_10 і ОСОБА_7 покарання, кожному, у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Вважати засудженими:

ОСОБА_7 за:

-ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

- ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 100 год.;

-ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 год.;

-ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.

ОСОБА_10 за:

-за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

-ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ) зарахувати в строк відбуття покарання:

- ОСОБА_7 - час його попереднього ув`язнення з 16 червня 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі, а з 21 червня по 20 грудня 2017 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 1 день позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженими які утримуються під вартою - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголосити о 16 год. 30 хв. 26.12.2017 року.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4