Справа № 152/130/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2018 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника

потерпілих - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 04 січня 2018 року,

за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого: 20 червня 2013 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт; 10 лютого 2014 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до арешту строком на чотири місяці і двадцять днів; 31 липня 2014 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 164 КК України до 110 годин громадських робіт; 27 січня 2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 5 місяців 13 днів; 12 березня 2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 164 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

у с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , будучи раніше судимим: 20 червня 2013 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт; 10 лютого 2014 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 389 ст. 71 КК України до арешту строком на чотири місяці і двадцять днів; 31 липня 2014 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 164 КК України до 110 годин громадських робіт; 27 січня 2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 5 місяців 13 днів; 12 березня 2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 164 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців, на шлях виправлення не став та маючи непогашену судимість скоїв новий умисний злочин.

Так, ОСОБА_5 , відповідно до судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 січня 2013 року № 152/208/13-ц зобов`язаний сплачувати кошти (аліменти) на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 січня 2013 року і до досягнення донькою повноліття. Відповідно до судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року № 230/4737/12 зобов`язаний сплачувати кошти (аліменти) на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Знаючи про необхідність сплати аліментів ОСОБА_5 в період часу з 01 травня 2017 року по 01 січня 2018 року, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання не сплачував аліменти, внаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний психічний і соціальний) розвиток. Не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на роботу не влаштовувався, на обліку в Шаргородському районному центрі зайнятості, як шукаючий роботу не перебуває, маючи доходи від тимчасових заробітків, їх не декларував та не декларує, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв та з доходів гроші на утримання дітей (аліменти) не сплачував, будь-якої іншої допомоги не надавав, тобто добровільно рішення не виконував і таким чином умисно, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітніх дітей, що призвело до виникнення заборгованості за вказаний період часу в сумі 7 731,9 грн, внаслідок чого було допущено збільшення загальної заборгованості на суму 24 105,31 грн, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідно до платежів.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, зокрема, що він тривалий час не працює офіційно, заробляє на життя тимчасовими заробітками. Про необхідність сплати аліментів знав, однак умисно їх не сплачував з метою нашкодити колишній дружині ОСОБА_4 . Тривалий час працював неофіційно на будівництві, однак зароблені кошти на сплату аліментів не спрямовував та про наявність доходу державному виконавцю не повідомляв.

Ураховуючи те, що учасники судового засідання, не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_5 своїми умисними діями злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 164 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується негативно, раніше судимий.

Обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_5 , є визнання ним вини та щире каяття. Обставин, обтяжуючих покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_5 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченим, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, що обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 164 КК України.

Призначаючи ОСОБА_5 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено, процесуальних витрат та речових доказів у провадженні немає.

Підстав для обрання запобіжного заходу немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Згідно зі статтею 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1