АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
23 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Глазівка Ленінського р-ну, АР Крим, громадянки України, без освіти, не заміжньої, не працюючої, в силу ст.89 КК України не судимої, зареєстрованою : АДРЕСА_1 , проживаючої : АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Войкове Ленінського р-ну, АР Крим, громадянки України, без освіти, заміжньої, має двох малолітніх дітей, не працюючої, в силу ст.89 КК України не судимої, зареєстрованої : АДРЕСА_3 , проживаючої: АДРЕСА_4 ,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_11 , ОСОБА_12
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14
захисника ОСОБА_15
Від прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_8 надійшла апеляційна скарга на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 28.11.2016, в якій він просить суд апеляційної інстанції повторно дослідити протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.05.2015 (т.1 а.с. 74-76, а.с. 77-79, а.с. 80-82 83-85, а.с. 92-94), протокол прийняття заяви ОСОБА_16 (т.1 .а.с. 73), протокол огляду місця події (т.1 а.с. 174), висновки експертів (т.1 а.с. 104-109), допитати свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та потерпілу ОСОБА_16 .Оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неповнотою судового слідства. Постановити новий вирок, яким визнати винними обвинувачених та призначити ОСОБА_13 за ч.2ст.185 КК України покарання у виді 01 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнити від призначеного покарання у виді позбавленні волі з іспитовим строком на 01 рік. Призначити ОСОБА_14 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 01 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнити від призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.
Так, вироком Деснянського районного суду міста Києва від 28.11.2016 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин пред'явленого обвинувачення.
27.04.2015, приблизно о 09:20 год. ОСОБА_13 , знаходячись у вестибюлі на сходах між двійними скляними дверима станції метро «Чернігівська» КП «Київський метрополітен», що ведуть до виходу, розташованому поруч з будинком АДРЕСА_5 , домовилась з ОСОБА_14 про спільне таємне викрадення мобільного телефону, який належить потерпілій ОСОБА_19 , після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_14 , діючи узгоджено з ОСОБА_13 , цього ж дня приблизно в 09.30 годин, знаходячись у вестибюлі на сходах між двійними скляними дверима станції метро «Чернігівська» КП «Київський метрополітен», знаходячись у вестибюлі, наблизились до потерпілої ОСОБА_16 та скориставшись тим, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, а для потерпілої вони є непомітними, ОСОБА_14 взяла правою рукою за провід від навушників, який з одного кінця вів до вух потерпілої, а інший до лівої кишені куртки, в яку потерпіла була одягнена, витягнула мобільний телефон та від`єднавши навушники від мобільного телефону, таємно викрала вищевказаний мобільний телефон та передала ОСОБА_13 викрадений мобільний телефон «IPhone 4», імеі НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта №177тв від 28.04.2015 становить 2640 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар» вартістю 15 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 15 грн. 17 коп., загальна сума нанесеної матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_16 становить 2670 грн. 17 коп., після чого ОСОБА_13 поклала викрадений мобільний телефон до правої кишені куртки, в яку була одягнута та маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном попрямувала до виходу, в подальшому ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було зупинено працівниками міліції та запрошено до службового приміщення, розташованого на станції метро «Чернігівська» КП «Київський метрополітен», де у присутності двох запрошених понятих ОСОБА_13 викинула з правої кишені власної куртки викрадене майно, яке у подальшому було вилучено працівниками міліції.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, прокурор в обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на покази потерпілої ОСОБА_16 , які стосуються того, що в час, коли у неї зник мобільний телефон, крім ОСОБА_14 та ОСОБА_13 біля неї нікого не було. При цьому як зауважує апелянт, одразу після вчинення кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_16 чітко вказує на обвинувачену ОСОБА_14 . Також на думку прокурора судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_18 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.05.2015 у свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Крім наведеного в апеляційній скарзі звертається увага колегії суддів на те, що в суді першої інстанції одним із прокурорів було заявлено клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , однак судом було відмовлено в його задоволені, що на думку апелянта свідчить про неповноту судового слідства.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Як встановлено судом першої інстанції, стороною обвинувачення не надано суду переконливих доказів вчинення обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 таємного викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції та просив оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий обвинувальний вирок, пояснення обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та їх захисника, які заперечили проти задоволення наявної апеляції прокурора та вважали за необхідне залишити без змін виправдувальний вирок, повторно дослідивши докази відповідно до задоволеного клопотання прокурора, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно правил ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, зокрема ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст.94 цього Кодексу правил, які ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність усіх зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, в якому повинні бути наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення з вирішенням питань, зазначених у ст.368 КПК України, а також з правильною кваліфікацією діяння обвинувачених у вчиненні відповідного кримінального правопорушення.
Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуваний виправдувальний вирок суду першої інстанції не відповідає, що підтверджується слідучим.
При перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що висновки суду щодо недоведеності вини ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, суперечить фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтується на тих доказах, які були досліджені в суді, при цьому суд безпідставно не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що в сукупності потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів для доведення вини обвинувачених за ч.2 ст.185 КК України.
В основу вироку покладено показання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнали і які і в суді першої інстанції і при апеляційному перегляді даного кримінального провадження вказували, що мобільний телефон у ОСОБА_16 вони не викрадали.
Разом з тим, проаналізувавши досліджені в суді апеляційної інстанції докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вони беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у таємному викраденні чужого майна за наступних обставин.
27.04.2015 близько 10-ої години ранку ОСОБА_14 , знаходячись у вестибюлі на сходах між двійними скляними дверима станції метро «Чернігівська» КП «Київський метрополітен», що ведуть до виходу, діючи узгоджено з ОСОБА_13 , скориставшись тим, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, здійснила з лівої кишені куртки ОСОБА_16 таємне викрадення мобільного телефону «IPhone4», імеі НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта №177тв від 28.04.2015 становить 2640 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар» вартістю 15 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 15 грн. 17 коп., який належить на праві власності ОСОБА_16 . Зазначений таємно викрадений мобільний телефон ОСОБА_14 передала ОСОБА_13 , яка в свою чергу поклала його до правої кишені своєї куртки, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном. В подальшому ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було зупинено працівниками поліції та запрошено до службового приміщення, розташованого на станції метро «Чернігівська» КП «Київський метрополітен», де у присутності працівника поліції та потерпілої ОСОБА_16 викрадений телефон випав з кишені куртки, в яку була одягнена ОСОБА_13 і який у подальшому було вилучено працівниками поліції.
Такий висновок апеляційного суду підтверджується наступним.
- Допитана в судовому засіданні від 27.04.2017 потерпіла ОСОБА_16 повідомила суду, що вранці їхала в сторону центу біля метро «Чернігівської», слухала музику. Коли почала заходити в двері метрополітену відчула, що музика в її навушниках припинила грати. Доторкнувшись до лівого карману, де знаходився її телефон, виявила, що він відсутній. Обернувшись побачила жінку, яка йшла біля неї поруч і одразу запідозрила її. Попросила у цієї жінки показати свої речі, на що остання повідомила в грубій формі, що вона нічого не крала і показала ОСОБА_16 свої кишені. Після цього ОСОБА_16 звернулась до працівників метрополітену, які запропонували звернутись до працівника поліції. Розповівши поліцейському про випадок, який з нею стався, вона вказала на підозрілих людей. Поліцейський повідомив, що необхідно викликати оперативну групу. Потім разом з поліцейськими піднімаючись вверх побачили оперативну групу поліцейських, які були разом з жінками, на яких раніше вказувала ОСОБА_16 . По приходу до кабінету поліції, вказані жінки почали сперечатись і в цей час телефон, який як вказує ОСОБА_16 їй належить, в однієї із жінок випав на підлогу. Потім потерпіла написала заяву.
На запитання прокурора потерпіла ОСОБА_16 пояснила, що зрозуміла, що в неї викрали телефон в дверях метрополітену, бо відчула як перестала грати музика. Телефон був в лівій зовнішній кишені куртки чорного кольору. Кишеня не була закрита. В момент, коли зник телефон побачила жінку ОСОБА_14 , яка знаходилась десь на відстані метру від потерпілої. Інших людей поруч не було. ОСОБА_16 звернулась до обвинуваченої ОСОБА_20 із запитанням чи це вона викрала телефон. Відповіла обвинувачена на запитання в негативній формі. На прохання показати речі жінка показала свої кармани, але там нічого не було. Коли зверталась до працівників метрополітену ОСОБА_14 була на вулиці. Коли зайшли в кабінет поліції, допитували жінок. Жінки відповідали негативно, була ненормативна лексика. Всього було 3 жінки, дві обвинувачених і ще одна жінка. Під час суперечки у ОСОБА_13 випав телефон і працівник поліції його підняв. ОСОБА_16 бачила як у ОСОБА_13 випав телефон. На той час в неї був інший колір волосся. На запитання поліцейського чий це телефон, потерпіла підтвердила, що її. Потім ОСОБА_16 зателефонувала своєму хлопцеві і розповіла про крадіжку.
На запитання захисника потерпіла ОСОБА_16 пояснила, що телефон у неї викрали вранці до 10-ої години. Чи були у вестибюлі люди точно не пам`ятає, а якщо і були, то далеко. Коли потерпіла пішла до працівників поліції, ОСОБА_14 вийшла на вулицю. ОСОБА_14 добровільно показала свої кишені на вимогу ОСОБА_16 . Третя жінка, присутня в кабінеті поліції коли випав телефон, була чорнява. Телефон поліцейськими спочатку було оглянуто, запитали скільки на рахунку, куди з нього телефонували, а вже потім його взяла ОСОБА_16 і почала телефонувати по ньому. Подія мала місце на станції метро «Чернігівська». Потім ОСОБА_16 поїхала до станції метро «Лівобережна», забравши телефон з собою. Фотознімки для впізнання осіб, як повідомила потерпіла, вона оглядала десь через 2-3 дні. Не пам`ятає, чи підписувала протокол. На них впізнала двох жінок. В кабінеті у слідчого була присутня вона, ОСОБА_16 , і слідчий.
На запитання суду потерпіла ОСОБА_16 пояснила, що в кабінеті у працівників поліції було 3 жінки: дві обвинувачених і ще одна, яку вона не запам`ятала. Телефон точно не випадав у тієї третьої жінки.
- Допитаний у судовому засіданні від 01.06.2017 свідок ОСОБА_17 , пояснив суду, що це був ранок, весна 2015 року. При вході до станції метро «Чернігівська» дівчата щось викрали у дівчини. По обличчю може впізнати тих, хто вкрав. Запросили бути понятим .
На запитання прокурора свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що момент крадіжки та як все відбувалось не пам`ятає. Одна дівчина вкрала і передала іншій. Далі підійшли працівники поліції, обвинувачені стояли біля метро.
На запитання захисника свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що подія мала місце приблизно о 10-ій годині ранку. Він з`явився на станції метро зі своїм знайомим. Допитували його, ОСОБА_17 , в той самий день, коли і все відбулось. Впізнання не пам`ятає чи проводилось. Всього викликався для допиту 2 рази. Разом з ним та слідчим всього було 3 особи.
На запитання суду свідок ОСОБА_17 пояснив, що коли давав показання в суді першої інстанції, то все пам'ятав набагато краще і від своїх показань не відмовляється . Двох обвинувачених, які присутні в залі судового засідання впізнає наглядно.
- Допитаний у судовому засіданні від 01.06.2017 свідок ОСОБА_18 , пояснив суду, що це було навесні.
На запитання суду свідок ОСОБА_18 пояснив, що пам`ятає, як дві жінки викрали в когось телефон. Потім був запрошений до управління поліції, там просидів до вечора. Не пам`ятає чи надавались йому фотокартки для впізнання. Повідомив, що в суді першої інстанції надавав правдиві показання і краще пам`ятав ( бачив як одна із жінок витягнула у дівчини мобільний телефон від`єднавши його від шнурка та передала іншій жінці ) .
Оцінюючи зазначені показання потерпілої та вказаних свідків з точки зору їх належності та допустимості, колегія суддів вважає, що вказаним критеріям вони відповідають, при тому, що в цілому вони є логічними, послідовними та такими, які взаємоузгоджуються між собою та підтверджують ті показання, які були надані в суді першої інстанції.
В той же час, суд апеляційної інстанції спростовує доводи місцевого суду стосовно того, що показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 не стосуються події крадіжки, що є предметом даного судового розгляду.
Крім того, на вину ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, вказують:
- прокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.04.2015 (т.1, а.с. 73), відповідно до якого потерпіла зробила заяву про вчинене відносно неї кримінальне правопорушення вказавши на ознаки підозрюваних ;
- протокол огляду місця події від 27.04.2015 (т.1, а.с. 124), під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «IPhone 4», який належить потерпілій .
- висновок експерта від 28.04.2017 №177тв за результатами проведення судової товарознавчої експертизи (т.1, а.с. 104-109), яким встановлена вартість викраденого мобільного телефону .
При цьому колегія суддів звертає увагу, що висновок суду першої інстанції щодо визнання протоколу огляду місця події від 27.04.2015 недопустимим доказом є хибним, поза як зазначений доказ отримано з дотриманням вимог ст.104 КПК України. Посилання у виправдувальному вироку на те, що зазначений протокол не був підписаний учасниками слідчої дії не відповідає дійсності та спростовується наявними в ньому підписами понятих та особи, яка його склала.
Натомість, твердження суду першої інстанції, які стосуються відхилення як доказу висновку експерта від 28.04.2017 №177тв з підстав того, що останній не містить даних щодо доведеності вини обвинувачених, колегія суддів вважає передчасним та необґрунтованим.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції в частині визнання недопустими доказами протоколи пред`явлення свідкам та потерпілій особи для впізнання за фотознімками від 07.05.2015, оскільки як вірно зауважив місцевий суд, з них не вбачається кого саме впізнали свідки та потерпіла, так як існуючі в протоколах знімки не пронумеровані, не вказано за якими ознаками свідки, потерпіла можуть впізнати осіб, як того вимагає ч.1 ст.228 КПК України. До того ж дані протоколи не містять підписів потерпілих, що вказує на їх невідповідність
положенням ст.ст.228, 104 КПК України.
Отже, наведеними доказами, на які посилається апеляційний суд і які досліджені та оцінені ним з точки зору їх належності, допустимості та достатності, підтверджується вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньої змовою групою осіб.
Відтак висновок суду щодо виправдання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч.2 ст.185 КК України є передчасним, необґрунтованим, і суперечить матеріалам кримінального провадження, на чому вірно наголошую прокурор у своїй апеляційній скарзі, а їх дії правильно кваліфікуються як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання за ч.2 ст.185 КК України, колегія суддів, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке у відповідності до правил ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставини його скоєння та наслідки, а саме фактичне повернення вкраденого, дані про особу обвинувачених. Зокрема судом враховується, що і ОСОБА_13 і ОСОБА_14 в силу ст.89 КК України не судимі. Мають постійне місце реєстрації та проживання, що документально підтверджено матеріалами кримінального провадження. ОСОБА_13 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, враховуючи висновок СПЕ № 278 даних про «Д» облік у лікаря психіатра, і як наслідок відповідних розладів не має, не працює. ОСОБА_14 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, заміжня, має двох малолітніх дітей, відносно яких відсутні дані про можливе позбавлення батьківських прав. Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинувачених судом не встановлено.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік, тобто в мінімальних межах обраного виду покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України, як про це просить в апеляційній скарзі прокурор.
З урахуванням наведених вище обставин, зокрема вчинення обвинуваченими злочину середньої тяжкості, осіб обвинувачених, зокрема їх вік та відсутність у них судимостей в силу ст.89 КК України, наявність постійного місця проживання та реєстрації, а також з огляду на апеляційні вимоги прокурора, в межах яких здійснюється апеляційний розгляд справи, колегія суддів вважає можливим виправлення та перевиховання обвинувачених без ізоляції від суспільства, та звільнення їх від відбування визначеного судом апеляційної інстанції покарання, однак зі здійсненням за ними нагляду органами пробації протягом іспитового строку, який слід визначити у межах ст.75 КК України на 01 рік, та з покладанням на обвинувачених обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання обвинувачених, а також запобігання вчинення ними нових злочинів у майбутньому.
Відтак, відповідно до ст.ст. 409, 411, 413 КПК України оскаржуваний виправдувальний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі п.3 ч.1 ст.407 КПК України.
Витрати, пов`язані із проведенням товарознавчої експертиз у відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинувачених в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 411, 413, 420 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 28.11.2016, яким ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, ? скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати винною за ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді 01 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_13 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_14 визнати винною за ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді 01 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_14 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Витрати, пов`язані із проведенням товарознавчої експертиз в сумі 245,52 грн. стягнути солідарно з обвинуваченихОСОБА_13 та ОСОБА_14 в дохід держави.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/727/2017
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_21
Доповідач ОСОБА_1