Ухвала
Іменем України
12 березня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-2964 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою про перегляд постановлених щодо нього зазначених судових рішень.
Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2018 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.
У межах цього строку ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою. Проте, як видно зі змісту скарги, вимог ст. 427 КПК України у ній не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до приписів ст. 433 КПК України цей суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК України є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте, усупереч цим положенням процесуального закону, засуджений у повторній скарзі не навів в аспекті статей 412-414 КПК України обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень та необхідності їх зміни чи скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
При цьому ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також прохання до суду касаційної інстанції про зміну, скасування судових рішень та призначення нового розгляду в будь-якому суді першої інстанції окрім судів міста Маріуполя, викладено без урахування положень ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право приймати суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Таким чином, у наданий строк засуджений недоліки касаційної скарги не усунув, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її слід повернути.
Керуючись ст. 429 КПК України, суд
постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3