н/п 1-кп/640/962/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" листопада 2017 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, призваного 03.04.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
03 квітня 2014 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126VII), солдата ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації та направлено до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 .
В подальшому, відповідно до припису від 18 вересня 2014 року та наказу командира військової частини НОМЕР_2 №46 від 19 вересня 2014 року ОСОБА_4 зараховано до списків вказаної вище військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення 3 взводу оперативного призначення 5 роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №56 від 02 жовтня 2014 року ОСОБА_4 призначено на посаду старшого кулеметника 1 відділення 4 взводу оперативного призначення 4 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №10 від 16 січня 2015 року ОСОБА_4 вибув у щорічну основну відпустку терміном на 10 діб, до 26 січня 2015 року включно.
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо, 27 січня 2015 року допустив їх порушення та вирішив стати на злочинний шлях і нез`явився вчасно без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 27 січня 2015 року, в порушення вимог ст.ст. 2, 4 Закону України «про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, нез`явився вчасно без поважних причин до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжував ухилятись від військової служби до 10 березня 2015 року.
Незаконно перебуваючи поза місцем служби ОСОБА_4 весь час перебував вдома у м. Миколаїв.
10 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання покладених на нього обов`язків.
23 лютого 2015 року ОСОБА_4 відповідно до указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року звільнено з військової служби у зв`язку із демобілізацією.
В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинен військовослужбовцем (крім строкової служби), визнав повністю, щиро розкаявся. Крім того, клопотав про закриття провадження у справі на підставі ст. 48 КК України, оскільки на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене діяння втратило суспільну небезпечність.
З урахуванням клопотання обвинуваченого та думки прокурора, які не заперечували проти слухання справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, суд ухвалив, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позицій.
Суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинен військовослужбовцем (крім строкової служби).
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинен військовослужбовцем (крім строкової служби).
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, суд вважає доведеною в повному обсязі.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проходження служби характеризується позитивно. 10 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання покладених на нього обов`язків. 23 лютого 2015 року ОСОБА_4 відповідно до указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року звільнено з військової служби у зв`язку із демобілізацією.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд, вислухавши клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст.48 КК України, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення вказаного клопотання, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ст. 48 КК України - особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Згідно ст. 12 КК України - злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Санкцією ч. 3 статті 407 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років. Тобто дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
На підставі ч.1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
На підставі ч.ч. 1,4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Отже, оскільки 10 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання покладених на нього обов`язків та згідно довідки військової частини № НОМЕР_2 від 31.10.2017 року №1003 ОСОБА_4 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції в період з 17.11.2014 по 24.12.2014 року, суд вважає, що на час розгляду справи змінилась обстановка, а отже вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України.
На підставі викладеного та керуючись 48 КК України, ст.ст. 285,286 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Звільнити ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки.
Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1