Справа № 686/2590/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» березня 2018 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 її представника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , психолога ОСОБА_9 , розглянув кримінальне провадження по обвинуваченню,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Яснозір`я, Віньковецького району, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого в ФОП « ОСОБА_10 », раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

ВСТАНОВИВ:
18 жовтня 2016 року, приблизно о 19 год., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем постійного проживання, у квартирі АДРЕСА_2 , в ході конфлікту зі своєю дружиною - потерпілою ОСОБА_5 , на грунті особистих неприязних відносин, шляхом значного прикладання сили, умисно стиснув своєю правою рукою передпліччя лівої руки ОСОБА_5 , внаслідок чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин внутрішньої поверхні лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому злочині визнав частково. При цьому, не заперечуючи, що дійсно у вказаний час та місці, саме він, заподіяв потерпілій зазначене тілесне ушкодження, пояснив, що вчинив такі дії необережно. Оскільки, під час конфлікту з ОСОБА_5 , остання намагалась його штовхнути, а він у відповідь, з метою попередити такі дії потерпілої та заспокоїти останню, схопив її своєю правою рукою за ліве передпліччя.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , винуватість останнього у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_5 про те, що 18 жовтня 2016 року, упродовж дня обвинувачений чіплявся до неї та конфліктував, а коли приблизно о 19 год. того ж дня, вона повернулась додому за вищевказаною адресою, то ОСОБА_7 продовжив чіплятися до неї та вчинив її побиття. При цьому, крім нанесення ударів в голову та штовханини, схопивши своєю правою рукою за її ліве передпліччя, сильно стиснув руку, внаслідок чого спричинив їй крововилив на лівій руці;
- такі показання потерпілої повністю підтвердила в судовому засіданні неповнолітня свідок ОСОБА_11 , яка є донькою потерпілої та обвинуваченого і яка була очевидцем пригоди. При цьому, свідок ОСОБА_11 показала, що 18 жовтня 2016 року, у вечірній час, коли вона, перебуваючи за вищезазначеним місцем постійного проживання, у своїй кімнаті робила уроки, то спочатку почула крики матері потерпілої ОСОБА_5 , а коли вийшла з кімнати, то побачила, як її батько обвинувачений ОСОБА_7 вдарив матір рукою по голові, стискав її за руки та штовхав;
- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.10.2016 року про повідомлення потерпілої ОСОБА_5 в правоохоронні органи щодо спричинення їй у вищевказаний час та місці її чоловіком ОСОБА_7 тілесних ушкоджень;
- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_5 від 16.01.2017 року та відеозапису вказаної слідчої дії, в ході проведення якої потерпіла послідовно вказувала та демонструвала аналогічні вищенаведеним її показанням, обставини спричинення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень;
- характер, локалізація та механізм утворення виявлених у потерпілої ОСОБА_5 та спричинених їй обвинуваченим тілесних ушкоджень, як то за обставин повідомлених нею, крім показань останньої, а також показань свідка ОСОБА_11 , підтверджується і висновками судово-медичного експерта №1481 від 03.01.2017 року та №55 від 20.01.2017 року, останній з яких складено із врахуванням відомостей здобутих під час проведення вищевказаного слідчого експерименту за участі потерпілої 16.01.2017 року та з яких слідує, що у ОСОБА_5 станом на 19.10.2016 року, виявлене тілесне ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин внутрішньої (медіальної) поверхні лівого ліктьового суглобу. Зазначене ушкодження могло утворитися від одноразової дії групи тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці кисті людини, за механізмом «стискання», про що свідчать локалізація, характер і властивості даного ушкодження, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Характер і локалізація крововиливу м`яких тканин лівого ліктьового суглобу потерпілої не є специфічними чи характерними для утворення внаслідок удару рукою чи ногою людини, а також внаслідок падіння людини з висоти власного зросту. Сукупність даних, зазначених вище, не виключає можливості спричинення травми потерпілій за тих обставин, які вона вказала під час проведення з нею слідчого експерименту 16.01.2017 року.
Що ж стосується заяв обвинуваченого ОСОБА_7 про необережне спричинення тілесного ушкодження потерпілій за вищевказаних обставин, то такі його твердження суд розцінює, як очевидно вмотивовані та обраним способом захисту, а тому відхиляє їх, оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними, дослідженими судом доказами, які повністю узгоджуються між собою і не довіряти яким у суда не має підстав.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 , за викладених в описовій частині вироку обставин, умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_5 , легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки і кваліфікує такі дії обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
При цьому, суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 скоїв злочин невеликої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно, через зловживання алкогольними напоями.
З врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого, всіх даних про особу обвинуваченого та конкретних обставин справи, позиції прокурора і потерпілої, суд приходить до висновку про доцільність призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання з альтернативних, передбачених ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу, але в максимальному розмірі, згідно санкції вказаної правової норми.
Разом з тим, в судовому засіданні захисник та обвинувачений заявили клопотання, про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, оскільки на день набрання чинності вказаним Законом обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , якій не виповнилось 18 років, відносно якої він не позбавлений батьківських прав, а умисний злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, зокрема прокурора, потерпілої та її представника, які у вирішенні даного клопотання покладались на розсуд суду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку що клопотання про застосування амністії до обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, з вищенаведених підстав.
Наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої доньки ОСОБА_11 , яка була допитана судом в якості свідка та відносно якої ОСОБА_7 не позбавлений батьківських прав ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої до обвинуваченого про відшкодування спричиненої скоєнням кримінального правопорушення матеріальної шкоди в загальній сумі 6141 грн. 97 коп., пов`язаних з витратами на лікування в сумі 1141,97 грн. та оплату експертного дослідження в сумі 5000 грн., а також 184320 грн. - моральної шкоди, обумовленої пережитими потерпілою емоційним стресом, фізичними та моральними стражданнями, від болю та приниження, а також порушення нормального укладу життя потерпілої, через погіршення стану здоров`я, суд враховує всі обставини справи в їх сукупності, зокрема і обсяг обвинувачення та тривалість страждань потерпілої від спричиненого їй тілесного ушкодження, а також представлені суду докази на обґрунтування таких вимог і керуючись принципами розумності, відповідності та справедливості, враховуючи майновий стан обвинуваченого, приходить до висновку, що такі вимоги підлягають до задоволення частково, а саме з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 слід стягнути 1500 грн. моральної шкоди, а в іншій частині вимог відмовити через їх безпідставність, необґрунтованість та не доведеність доказами. При цьому суд виходить з наступного:
Відповідно до ст.337 КПК України 1.Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків передбачених цією статтею.
2. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
3. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Враховуючи наведене, а також обсяг інкримінованого обвинувачення ОСОБА_7 лише у спричиненні потерпілій тілесного ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин внутрішньої поверхні лівого ліктьового суглобу, суд не може приймати до уваги, а відтак не приймає, при визначенні розміру моральної шкоди, пояснення потерпілої з приводу застосування до неї обвинуваченим у вказаний час та місці іншого фізичного насильства, внаслідок якого сталося погіршення її стану здоров`я та у зв`язку з чим вона змушена була стаціонарно лікуватись та витрачати кошти на придбання ліків. При цьому, відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, тобто витрат на придбання ліків, суд враховує, що такі витрати, згідно пояснень та обгрунтувань потерпілої були пов`язані виключно з лікуванням розладу здоров`я, викликаного діями ОСОБА_7 , які останньому, згідно обвинувального акту не інкримінуються як протиправні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371,373,374 КПК України, ст.ст.1,10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, ст.ст.1166-1167 ЦК України,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти)) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 (вісімсот п`ятдесяти) грн.
Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Цивільний позов потерпілої до обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. В іншій частині вимог позивача відмовити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий по справі

Суддя: ОСОБА_1