АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/335/18 Справа № 199/8575/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003383, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 повернуто прокурору через невідповідність вимогам КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у ньому не повністю викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважав встановленими, а саме не конкретизовано щодо пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 307 КК України час, місце та спосіб вчинення злочину, що має важливе значення для з`ясування його об`єктивної сторони, що у свою чергу потягло порушення права обвинуваченого на захист, обмеживши його у здійсненні цього права.

Крім того зазначає, що ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення за ч. 1 ст. 307 КК України, а в подальшому йому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в той час як об`єктивна сторона злочину, передбаченого вказаною статтею закону України про кримінальну відповідальність, містить у собі поділ на три частини, що органом досудового розслідування не встановлено і не конкретизовано в пред`явленому обвинуваченні та потягло його незрозумілість.

Крім того суд першої інстанції вказує, що реєстр матеріалів досудового розслідування, долучений прокурором до обвинувального акту, містить суттєві порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, оскільки у ньому відсутня дата складання протоколу про надання останньому доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України та дати складання і затвердження обвинувального акту, а також інформація, наявна в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, свідчить про те, що спочатку 31.08.2017 у ОСОБА_8 було проведено обшук, про що складено відповідний протокол, а вже 19.10.2017 з приводу цих подій внесені відомості до ЄРДР, що прямо заборонено законом, суперечить вимогам ст. 214 КПК України і тягне за собою відповідальність.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, а тому вказана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Зазначає, що під час підготовчого судового засідання, після висловлення прокурором думки щодо можливості призначення даного обвинувального акту до судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 також висловив свою думку про можливість призначення обвинувального акту щодо нього до розгляду, що свідчить про те, що обвинувачений чітко розуміє, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, та жодним чином не зазначав про незрозумілість йому обвинувального акту.

Вказує, що суд безпідставно прийшов до висновку, що в обвинувальному акті не конкретизовано час, місце та спосіб вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, оскільки у ньому всі ці відомості зазначено, зокрема вказана і кількість психотропної речовини, яку ОСОБА_8 виготовляв та збував, так само зазначено і конкретних осіб, яким обвинувачений збував психотропну речовину, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а тому висновки суду і в цій частині є помилковими та не відповідають дійсності.

Апелянт також вказує, що норми чинного кримінально - процесуального законодавства не передбачають можливості повернення обвинувального акту через недоліки реєстру матеріалів кримінального провадження, а тому висновки суду у відповідній частині не відповідають КПК України.

Крім того апелянт звертає увагу на те, що судом помилково зазначено про процесуальні порушення в частині проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого 31.08.2017 року та внесення за цим фактом відомостей до ЄРДР 19.10.2017 року, оскільки матеріали за даним фактом постановою прокурора від 19.10.2017 року були виділені з іншого провадження в окреме провадження, на підставі чого відповідні відомості були внесені до ЄРДР та в подальшому проводилося досудове розслідування у виділеному проваджені.

Враховуючи наведене, вважає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а висновки суду першої інстанції є необґрунтованими.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу і просив ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, згідно ст. ст. 291, 292 КПК України в обвинувальному акті має міститися зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Якщо зазначені положення не відповідають вимогам закону або відсутні в обвинувальному акті, суд має право у підготовчому судовому засіданні, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, повернути обвинувальний акт прокурору.

Колегія суддів погоджується с висновком суду першої інстанції про те, що викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_13 фактичні обставини вчинення інкримінованих останньому кримінальних правопорушень не містять конкретних положень, які повинні бути наявними у даному процесуальному документі згідно вимог ст. 291 КПК України, та викладені неповно, а об`єктивна сторона вказаних кримінальних правопорушень не відображена належним чином та не конкретизована.

Так, згідно обвинувальному акту, ОСОБА_13 обвинувачується у скоєнні зокрема кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за ознаками виготовлення з метою збуту психотропної речовини та збуту психотропної речовини.

Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено час, місце та спосіб виготовлення вказаної речовини, а наявне у ньому формулювання «розподілив у 8 медичних шприці об`ємами 20 мл., 2.5 мл., 1 мл., 5 мл.» не дає достатньої уяви про дії, інкриміновані обвинуваченому, зокрема кількість використаних ним шприців кожного виду, ступень наповненості кожного з них тощо.

Не вказана в обвинувальному акті і кількість збутої обвинуваченим психотропної речовини, а також обвинувачення є суперечливим, оскільки та сама психотропна речовина у кількості 0,0859 г, 0,2734 г, 0,1228 г, 0,1364 г зазначається і як виготовлена з метою збуту, і як така, що зберігалася обвинуваченим для особистого вживання, без мети збуту.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності в обвинувальному акті належного викладення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 , що є порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Також приймається до уваги, що відповідно до вимог ст. 42 ч. 3 п. 1 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Відсутність належної конкретизації в обвинувальному акті інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень не тільки порушує право обвинуваченого на обізнаність із сутністю пред`явленого обвинувачення, але й одночасно унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, та погоджується з тим, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для виправлення зазначених в ухвалі суду першої інстанції недоліків.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо відповідності обвинувального акту відносно ОСОБА_8 вимогам закону не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4