Справа №505/3129/17
пр. №1-кп-505/240/17
ВИРОК
05.12.2017 року Котовський міськрайсуд Одеської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовозобов`язаного, проживаючого та зареєстрованого АДРЕСА_1 , працюючого водієм протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, учасника бойових дій в зоні АТО,
-обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,
ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні солдат, 06.03.2017 року о 08 годині 00 хвилин, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та ухилився від проходження військової служби до 12 годин 00 хвилин 06.11.2017 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України визнав в повному обсязі, суду показав, що дійсно за вказаними у обвинувальному акті обставинами він був відсутній на службі з 06.03.2017 року до 06.11.2017 року, не маючи для цього поважних причин та проводив час на власний розсуд не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби.
Покази ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
В зв`язку з повним визнанням ОСОБА_4 своєї вини, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За результатами судового розгляду суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.
Оцінивши в сукупності надані по кримінальному провадженню докази, досліджені у судовому засіданні, суд дійшов висновку про повне підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні зазначених судом діянь, і суд його умисні дії кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.
При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу ОСОБА_4 - у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває.
Обставини, що пом`якшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, учасник бойових дій в зоні АТО в період з 12.06.2014 року по 10.08.2014 року.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд в діях останнього не вбачає.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судових дебатах просив про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасник бойових дій та приймав участь в зоні АТО в період з 12.06.2014 року по 10.08.2014 року, та надав згоду на застосування до нього Закону України про амністію, наслідки чого йому зрозумілі.
Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров,я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині 4 статті 86 КК України, статті 4 ЗУ " Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Обвинувачений ОСОБА_4 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 виданого 19.03.2015 року.
Згідно довідки виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ОСОБА_4 в період з 12.06.2014 року по 10.08.2014 року брав участь в АТО.
Виходячи із загальних принципів призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_4 , а також думки прокурора, обвинуваченого, щодо покарання і його виду, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі, вважаючи що таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим й достатнім для його виправлення.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Свою вину ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину за ч.4 ст.407 КК України, який за класифікацією злочину є тяжким злочином, визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Речові докази - відсутні.
Процесуальні витрати - відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 - не обирався.
На підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок може бути оскаржений, до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайсуд, Одеської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_6