Справа № 554/9131/17
Провадження 1-кп/554/102/2018
ВИРОК
Іменем України
Дата документу 30.01.2018
30 січня 2018 року м.Полтава
Октябрський районний суд м. Полтава у складі:
судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В. Рублівка, Котелевського району, Полтавської області , українця, гр.України, освіта середня, розлученого, має на утриманні малолітнього сина непрацюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , , раніше не судимого:
у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -
в с т а н о в и в :
19 березня 2014 року ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації.
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 №209 від 29 вересня 2014 року військовослужбовець військової служби за мобілізацією молодший сержант ОСОБА_5 з 29 вересня 2014 року зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду командир гранатометного відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти механізованого батальйону вказаної військової частини.
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 13 жовтня 2014 року, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за мобілізацією, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами не пов`язаними з проходженням військової служби, постійно перебував за місцем проживання АДРЕСА_1 .
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 №220 від 13.10.2014 молодший сержант ОСОБА_5 вважається таким, що самовільно залишив розташування військової частини та знятий з усіх видів забезпечення.
24 лютого 2017 року ОСОБА_5 добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де заявив про себе та скоєним ним злочин, повідомивши про своє місце проживання.
Таким чином, ОСОБА_5 був незаконно відсутнім на місці служби в період з 13 жовтня 2014 року до 24 лютого 2017 року.
Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, оскільки він вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць.
30 січня 2018 року між прокурором військової прокуратури Полтавського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості згідно з якою останній беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.3 КК України.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене узгоджене покарання за ст. 407 ч.3 КК України у виді двох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на один рік.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим віднесено до злочинів середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.ч.4, 5 ст. 474 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .
Враховуючи, що ОСОБА_5 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд вважає за необхідне застосувати до нього акт амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році».
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
СуддяОСОБА_1