АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_10 та заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2017 року в кримінальному провадженні №001845, -
В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Станично-Луганське Луганської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу у розмірі 790 грн.96 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він близько 08 години 49 хвилин 24 червня 2017 року, керуючи транспортним засобом - автомобілем «Mazda 6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по пр. Гагаріна з боку вул. Казакова в напрямку вул. Телевізійної у м.Дніпрі, в порушення вимог п.п 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину справа наліво по ходу його руху, і яку він об`єктивно спроможній був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, в результаті чого допустив наїзд на неї. Внаслідок цього потерпіла отримала тілесні ушкодження, які спричинили її смерть.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок в частині призначення покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Звільнити його від призначеного покарання, з іспитовим строком на 3 роки.

На його думку, призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При призначенні ОСОБА_9 покарання судом, як він вважає, не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких. Крім того, судом не в повній мірі враховано ступінь суспільної небезпечності особи, яка становить підвищену небезпеку для суспільства, оскільки в результаті вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення настала смерть потерпілої ОСОБА_11 .

Вважає, що судом першої інстанції належним чином не враховано, що ОСОБА_9 відшкодував лише матеріальну шкоду, заподіяну злочином, не відшкодувавши моральну шкоду.

Зазначив, що призначене судом покарання у вигляді 1 року іспитового строку є явно несправедливо м`яким за своїм видом, адже злочин, вчинений ОСОБА_9 , хоча й відноситься до категорії необережних, проте є тяжким.

Крім того, вважає, занадто м`яким є й додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст.286 КК України: у вигляді позбавлення ОСОБА_9 права керування транспортними засобами строком на 1 рік, мотивуючи це тим, що свідоме порушення правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_9 під час керування транспортним засобом із легковажним розрахунком на ненастання наслідків, стало причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

В запереченні на апеляційну скаргу:

- обвинувачений ОСОБА_9 , просить залишити вирок суду без змін, вважаючи призначене покарання справедливим, та таким, що відповідає тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, як законний та обґрунтований, думку адвоката ОСОБА_8 , який вважає вирок законним, прохав апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи та в запереченні до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора,- не підлягає задоволенню, а вирок суду залишити без змін, з наступних підстав.
У відповідності з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 , у вчинені кримінального правопорушення за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні доказах, проти яких не заперечував і сам обвинувачений. Розгляд справи в суді першої інстанції було проведено в порядку ст. 349 КПК України.

Суд надав правильну юридичну оцінку доказам та дії обвинуваченого ОСОБА_9 вірно кваліфікував скоєне за ч.2 ст.286 КК України.

З вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_9 основне покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненому, відшкодування шкоди, надання допомоги потерпілій після ДТП.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Як видно з наданих матеріалів ОСОБА_9 після скоєного сплатив потерпілій за спільною згодою кошти в розмірі 75 000 грн., в відшкодування витрат на стаціонарне лікування та відшкодування моральної шкоди.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні основного покарання ОСОБА_9 дотримався вимог ст. 65 КК України і призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік, яке за своїм видом та розміром відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.
Врахувавши конкретні обставини кримінального правопорушення, яке характеризується необережною формою вини, дані про особу обвинуваченого, ставлення ОСОБА_9 до вчиненого (вину визнав повністю, щиро покаявся), наявність пом`якшуючих обставин - щире каяття, відшкодування шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків, та прийняв рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного за даним вироком основного покарання з випробуванням, відповідно до положень ст.ст.75,76 КК України.
На думку колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_9 із застосуванням положень ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік, відповідає загальним засадам призначення покарання відповідно до ст.50 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даними про особу обвинуваченого.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок застосування до нього мінімального строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік про те, що іспитовий строк визначено лише у розмірі 1 (одного) року.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Крім того, в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочину (ст.12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б характеризували ОСОБА_9 з негативної сторони.
Натомість в матеріалах справи є докази, які характеризують ОСОБА_9 з позитивної сторони, зокрема позитивна характеристика останнього, а також довідка про те, що ОСОБА_9 не притягувався до кримінальної відповідальності, не стоїть на обліку як особі, що вживає наркотичні речовини, працює, веде здоровий образ життя.
Поведінка ОСОБА_9 безпосередньо після ДТП, під час слідства, та під час судового розгляду свідчать про його каяття та докладання зусиль для усунення негативних наслідків скоєного. Так, після ДТП ОСОБА_9 безпосередньо на місці ДТП терміново надав ОСОБА_11 первинну медичну допомогу.
Годжаєв окрім відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 75 000 грн. згідно з розпискою від 06 вересня 2017 року, здійснив повне відшкодування витрат на лікування ОСОБА_11 в сумі 17 000 грн., що підтверджується розписками ОСОБА_12 від 29 червня та 06 липня 2017 року. Виплати сум ОСОБА_9 здійснював кількоразово та у добровільному порядку. Будь-яких претензій потерпіла немає, та в апеляційному суді її представник просить залишити вирок без змін.
Тому колегія судів, приходить до висновку, що за своїм видом та розміром, призначене районним судом основне та додаткове покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 , і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
При цьому, свою позицію колегія суддів аргументує і тим, щоу справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд зауважив, що «для того, що б втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Як видно зі змісту вироку суду, він відповідає вимогам ст.370 КПК України, є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним.

В зв`язку з цим, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2017 року,щодо ОСОБА_13 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3