Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/669/17 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.09.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001855 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 липня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, українець, громадянин України, із загальною середньою освітою, який працює водієм автонавантажувача ПАТ «Гідросила», співмешкає, утриманців не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 25.09.2014 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1020 грн.;
- 13.06.2016 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт,
засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, за таких обставин:

14.02.2017 року, близько 20.00 годин, ОСОБА_7 перебував біля магазину «АТБ», що розташований по вул. Габдрахманова, 50, в м. Кропивницькому. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, шляхом пошкодження замка проник до салону автомобіля марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований біля магазина та належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрав належне потерпілому майно, а саме: автомагнітолу марки «Ріоneer DЕН-Х5800 ВТ», вартістю 1798,00 грн., та мобільний телефон марки «Samsung GТ-5830i», вартість 750,00 грн., чим завдав майнову шкоду на загальну суму 2548, 00 грн.
Крім того, 14.05.2017 року, близько 13.00 години, ОСОБА_7 перебував біля будинку №89 по провулку Великовисківському в м. Кропивницькому. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, шляхом пошкодження замка проник до салону автомобіля «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований поруч з будинком та належить ОСОБА_11 , звідки таємно викрав належне потерпілому майно, а саме: акустичну систему ТМ «Ріоneer ТSЕ 2902i», вартість 900,00 грн., та куторіз ТМ «Тор Тооls 550 mm 10А035», вартість 700,00 грн., чим завдав майнову шкоду на загальну суму 1600, 00 грн.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_12 просить, в частині призначення покарання обвинуваченому, скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким йому призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без застосування положень ст. 75 КК України. В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, внаслідок чого призначене покарання, із звільненням ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, через свою м`якість - не може слугувати запорукою його виправлення.
Також обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, за які призначалось покарання у виді позбавлення волі, із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, однак на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та вчинив умисні злочини проти власності, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та неможливість його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства.
Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в об`ємі дослідження матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, заслухавши доповідача, прокурора який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили у задоволенні апеляції прокурора відмовити, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання ним своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст.349 КПК України.

При цьому, районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого правопорушення, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, на обліку в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» не перебуває, з 2010 року знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «Обласний наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, раніше судимий. Належно враховано також обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме те, що він щиро розкаявся, повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення та активно сприяв розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Проте, колегія судді не погоджується з думкою районного суду про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, незважаючи на те, що ряд попередніх судимостей погашені, це в цілому характеризує його з негативної сторони. Зокрема, ОСОБА_7 після закінчення іспитового строку - знову вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості, по яким на даний має не зняту та непогашену судимість.

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_7 скоїв два умисних, корисливих епізоди злочинної діяльності, заподіяні збитки не відшкодував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

А тому, призначене обвинуваченим покарання у зв`язку із застосуванням ст.75 КК України та звільненням від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню, в частині призначення покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого із ухваленням в цій частині нового вироку.

Враховуючи викладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який на даний час працевлаштувався і працює, спів мешкає, відношення обвинуваченого до вчиненого, який маючи непогашену судимість на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив два умисні, корисливі кримінальні правопорушення середньої тяжкості, - колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки, ОСОБА_7 не бажає стати на шлях виправлення і як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

За таких підстав, йому слід призначити покарання у виді обмеження волі, без застосування вимоги ст. 75 КК України, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та буде відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто призначення судом такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду, в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , скасувати, оскільки доводи прокурора є частково обґрунтованими та ухвалити новий вирок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його прибуття до установи для виконання покарання, в порядку виконання судового рішення.

В решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 липня 2017 року - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення а обвинуваченим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4