Провадження № 1-кс/734/53/18 Справа № 734/3558/17
У х в а л а

іменем України

17 січня 2018 року смт. Козелець

Слідчий суддя Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 11 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Тернопіль, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, несудимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , сержанта, інструктора навчального взводу військової НОМЕР_1 ,-
В С Т А Н О В И В:
Прокурор військової прокуратури Деснянського гарнізону лейтенант юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування стосовно ОСОБА_4 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Клопотання мотивоване тим, що 27 травня 2015 року сержант ОСОБА_4 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.05.2015 № 111 сержант ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення.

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 23.08.2016 № 210 сержант ОСОБА_4 приступив до проходження військової служби за контрактом та призначений на посаду інструктора навчального взводу.

Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержант ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України від 17 березня 2014 року за № 303 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.

Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду сержант ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, 29 серпня 2017 року сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та до сьогоднішнього дня до розташування вищевказаної військової частини не повернувся, обов`язків військової служби не виконує, а проводить час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

15 січня 2018 року сержант ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, інструктор взводу військової частини НОМЕР_2 сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, 29 серпня 2017 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та до 15 січня 2017 року перебував поза межами вищевказаної військової частини, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні сержантом ОСОБА_4 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повідомленням командира військової частини НОМЕР_2 про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, матеріалами службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_4 , а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Оскільки у даному кримінальному провадженні виникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України є необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років

Вислухавши прокурора, який підтримав клопотання, підозрюваного та захисника ОСОБА_5 , які не заперечивалипроти застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до п.6 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є найбільш м`яким із існуючих запобіжних заходів.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 176 179, 184, 194 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора військової прокуратури Деснянського гарнізону лейтенанта юстиції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання по кримінальному провадженню № 0000114 від 11 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Тернопіль, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, несудимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , сержанта, інструктора навчального взводу військової НОМЕР_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням наступних обов`язків: не відлучатися із місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ); прибувати за кожною вимогою суду, слідчого та прокурора; здати на зберігання до військової прокуратури Деснянського гарнізону свій паспорт для виїзду за кордон, та інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Строк запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обчислювати з 17 січня 2018 року по 17 березня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення під розписку.

Слідчий суддя ОСОБА_1

З покладеними обов`язками підозрюваний ознайомлений __________/ ОСОБА_4

(підпис, прізвище)

та копію ухвали отримав « 17 » січня 2018 року _____________/ ОСОБА_4

(підпис, прізвище)